Справа № 372/4940/25 
Провадження 2-264/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року  м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Зінченко О.М.
при секретарях Калашник І.В., Колісник К.С.,
представників Риженко Д.М., Гуріна Л.В.,
розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» про стягнення компенсації,
В С Т А Н О В И В: 
 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» про стягнення компенсації, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 3 812 439 (три мільйони вісімсот дванадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 82 коп., (за період розрахунку – з початку використання по дату розрахунку - 23.10.2024 року з яких: 1305527,81 грн. в якості компенсації вартості обладнання та робіт щодо його встановлення та налагодження, 1827738,93 грн. – в якості компенсації за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року, 74055,00 грн. – в якості компенсації 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 605118,08 грн. – інфляційного збільшення боргу згідно ст. 625 ЦК України. Окрім того, просив стягнути 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. Також просив покласти на відповідача понесені ним судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору та витрати на оплату витрат на правничу допомогу. 
Обгрунтовуючи позов посилався на те, що з 2011 року ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та юридичні особи, правонаступником яких воно є, зокрема ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та ПАТ «Київобленерго» без належної правової підстави фактично володіють належним позивачеві майном, що по суті є частиною об`єкту електроенергетики, а також використовують результати послуг по його встановленню та налагодженню в тому числі для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку.
24 липня 2015 року між сторонами було укладено договір про користування електричною енергією № 200871514 в садових будинках в АДРЕСА_1 , які належать позивачеві на праві приватної власності. Умовою укладення вказаного договору була побудова частини електричної мережі для забезпечення можливості підключення відповідно до технічної документації та Рішення ЗАТ «А.Є.С. Київобленерго» № К-00-10-0437 від 26.08.2010 року на підстанції ПС 110/35/10 кВ «Обухів». Задля виконання вказаної вимоги позивачем було укладено договір підряду № 02.09.01/П від 06 вересня 2010 року з Товариством з обмеженою відповідальністю “Українська інвестиційна енергетична компанія”. Згідно вказаного договору за рахунок ОСОБА_1 було оплачено 250 000,00 грн. за виконання таких робіт згідно рішення № К-00-10-0437 від 26.10.2010 року виданого ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго»: встановлення та пусконаладка додаткової комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів»; прокладання КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; встановлення анкерної опори № 1 Л-44-1І «Безрадичі».
22 грудня 2014 року за вх. № 9907 ПАТ «Київобленерго» зареєстрована заява ОСОБА_1 щодо придбання ПАТ «Київобленерго» у нього енергооб`єктів, що збудовані відповідно рішення ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» № К-00-10-0437 від 26.08.2010 року, а саме комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів» та кабельної лінії від вказаної комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі», що розташовані в м. Обухів, по вул. Жовтнева, 32.
18.09.2024 року позивачем подано відповідачеві заяву про перегляд рішення комісії від 23.07.2024 року, що оформлене протоколом № 116, в якій він, зокрема, посилається на наявність боргу ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» переді ним за обладнання, що було придбане та змонтоване ним, та використовується ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Розрахунок сум відшкодування вартості майна та послуг з його встановлення та налагодження, а також розрахунок плати за користування таким майном позивачем надавався на розгляд комісії ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» 23.10.2024 року, згідно якого борг розраховано станом на 23.10.2024 року в сумі: 1305527,81 грн. – за обладнання та роботи; 1827738,93 грн. – за використання майна. Крім того, в зв`язку з непроведенням розрахунку відповідно до поданої заяви від 22.12.2014 року позивач просить стягнути суми інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за 3612 днів прострочення: 74055,00 грн. – 3% річних, 605118,08 грн. – інфляційного збільшення боргу, а всього до стягнення відповідно ст. 625 ЦК України 679173,08 грн.
Окрім того, позивач посилається на те, що безпідставне, усвідомлене використання відповідачем його майна є порушенням закріпленого в Конституції України принципу непорушності права власності заподіяло йому моральну шкоду, яку він просив відшкодувати за рахунок відповідача.
У відзиві на позов відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що 14 травня 2010 року між сторонами укладено Договір про надання послуг з приєднання до електричних мереж № К-00-100437, додатком № 1 до якого є Технічні умови № К-00-10-0437. Пунктом 3.1. Договору № К-00-10-0437 сторони погодили, що все модернізоване, реконструйоване, новозбудоване майно (електромережі та/ або електроустановки), введення в експлуатацію якого відбулось у відповідності умов даного Договору та умов ТУ ( згідно п.1.1.даного Договору) перебуває у власності та /або є власністю Власника (ЗАТ А.Е.С. «Київобленерго»), як частина електричних мереж чи комплексу електроустановок.
Згідно з Актом розмежування балансової належності, який є невід`ємним додатком до Договору про користування електричною енергією № 200871514 власністю Позивача ОСОБА_1 є відгалуження від опори 212 ПЛ-10кВ Л-44 «Безрадичі» до ТП-1345, ТП-10/0,4кВ № 1345 потужністю 100 кВА, мережі 0,4кВ від ТП № 1345. Межа балансової належності між сторонами зафіксована в точці приєднання на оп. 212 ПЛ-10 Кв Л-44 «Безрадичі». Отже, зазначені ОСОБА_1 спірні елементи електричної мережі, комірка в РУ-10кВ ПС 110/35/10 «Обухів», КЛ-10кВ від встановлена від комірки до оп.№1 Л-44-ІІ «Безрадичі» кабелем марки АПВєГАП-3х240; анкерна опора №1 Л-44-ІІ «Безрадичі», ніколи і не належала позивачу, а тому у нього і відсутні будь-які правові підстави просити компенсації за користування цими мережами. При цьому відгалуження від опори 212 ПЛ-10кВ Л-44 «Безрадичі» до ТП-1345, ТП-10/0,4кВ № 1345 потужністю 100 кВА, мережі 0,4кВ від ТП № 1345, дійсно є абонентськими – знаходяться на межі балансової належності Позивача, тобто не перебувають у власності або користуванні ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». На виконання умов Договору № К-00-10-0437, Технічних умови № К-00-10-0437 та рішення № К-00-10-0437 від 26.08.2010, для забезпечення можливості приєднання об`єктів ОСОБА_1 до електричної мережі, останнім було виконано реконструкцію вже наявних мереж відповідача. А тому, керуючись п. 1.1. Договору № К-00-10-0437, такі мережі є власністю ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». При цьому, умовами Договору № К-00-10-0437 не передбачено обов`язку власника електромереж здійснити відшкодування позивачу вартості здійсненої ним реконструкції або ж модернізації електромереж.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що у 2010 році на прохання керівництва «Київобленерго» він за власні кошти збудував лінію електропередач, коли підключався до електромереж, відповідач зобов`язався оплатити вартість цих робіт, тривалий час різні керівники обіцяли сплатити кошти, однак до цього часу не повернули. Позов він вирішив подати після необгрунтованого і несправедливого нарахування відповідачем коштів за начебто порушення, які він не допускав, про що спір вирішується в іншій справі.
Представник позивача Риженко Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав х ввикладених у позові підстав. Пояснив, що укладений між сторонами договір не передбачав переходу права власності на новозбудове позивачем майно до відповідача. Пункт 3.1 договору суперечить п.3.2. Заборгованість не сплачена. 
Представник відповідача Гуріна А.В. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з викладених у відзиві підстав. Пояснила, що укладеним між сторонами договором не перебачено відшкодування понесених позивачем витрат на будівництво електролінії та обладнання. 
Вислухавши позивача, представників сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29 квітня 2010 року, з метою приєднання електроустановок до електричних мереж, ОСОБА_1 звернувся до Закритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго» (далі – ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго») із письмовою заявою (а.с.60). 
14 травня 2010 року між сторонами укладено Договір про надання послуг з приєднання до електричних мереж № К-00-100437 (далі – Договір № К-00-10-0437), додатком № 1 до якого є Технічні умови № К-00-10-0437 (далі – ТУ). Згідно умов Договору № К-00-10-0437 ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» взяло на себе обов`язок приєднати та підключити електроустановки ОСОБА_1 до своїх електричних мереж після виконання замовником технічних умов № К-00-10-0437 від 14 травня 2010 року, та погодження проектно-кошторисної документації згідно вимог технічних умов, укладення замовником договору про постачання електричної енергії та/або договору про купівлю-продаж електричної енергії та у випадках, обумовлених Правилами користування електричною енергією, договору про спільне використання технологічних електричних мереж або про технічне забезпечення електропостачання та оплати замовником послуг з підготовки ТУ, погодження проектно-кошторисної документації. Згідно умов Договору № К-00-10-0437 замовник, серед іншого, взяв на себе зобов`язання виконати вимоги технічних умов, що є Додатком 1 до Договору № К-00 10-0437 від 14 травня 2010 року на приєднання електроустановок замовника до електричних мереж ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» в точці приєднання в повному обсязі протягом терміну дії ТУ, якщо інше не буде обумовлено Додатковою угодою до даного Договору (пункт 2.2.1. Договору № К-00-10-0437); забезпечити розроблення проектно-кошторисної документації згідно з вимогами отриманих технічних умов № К-00-10 0437 від 14 травня 2010 року у встановленому Правилами порядку. 
Вказані обставини підтверджуються копіями договору (а.с.61-62), технічних умов (а.с.63-64), рішення К-00-10-0437 (а.с.65), акту розмежування (а.с.66).
06 вересня 2010 року між ОСОБА_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Українська інвестиційна енергетична компанія” (Виконавець) укладено договір підряду № 02.09.01/П від 06 вересня 2010 року.
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 цього договору ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язався виконати власними і залученими силами та засобами роботи по виконанню робіт відповідно до умов Договору, завдання Замовника, проектної документації, а також згідно Рішення ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» №К-00-10-0437 від 26.08.2010 року, включаючи можливі роботи, явно в Договорі не згадані, але необхідні для повного виконання робіт і нормальної експлуатації об`єкту.
ЗАМОВНИК зобов`язується прийняти роботу та оплатити її у строки та на умовах, що визначаються даним Договором, Додатками до нього. Під «роботою» або «роботами» за цим Договором Сторони розуміють: Встановлення та пусконаладка додаткової комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів», яку планується використати для другого кола Л-44 «Безрадичі»; Прокладання КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; Встановлення анкерної опори №1 Л-44-ІІ «Безрадичі».
Згідно п.1.2 договору Роботи за цим Договором виконуються ВИКОНАВЦЕМ з матеріалів, за які розраховується ЗАМОВНИК у встановлені строки цього Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору Загальна вартість робіт ВИКОНАВЦЯ за цим Договором (далі-сума Договору) становить 250 000,00 грн. (Двісті п`ятдесят тисяч гри. 00 коп.) у т/ч ПДВ 20% - 41 666,66 грн.
Вказана сума була сплачена замовником – ОСОБА_1 12.10.2010 року, що підтверджується квитанцією №1 до прибуткового касового ордеру.
01 лютого 2011 року позивачем ОСОБА_1 як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Українська інвестиційна енергетична компанія” як Виконавцем складено та підписано:
-Акт прийому-передачі закінченого будівництва, відповідно якого роботи по встановлення та пусконаладка додаткової комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів»; прокладання КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; встановлення анкерної опори № 1 Л-44-ІІ «Безрадичі» згідно рішення № К-00-10-0437 від 26.10.2010 року виданого ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» виконані в повному обсязі.
-Акт здачі-прийняття робіт (послуг), яким підтверджено що:
-Виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги) згідно Договору № 02.09.01/П від 06.09.2010р.: встановлення та пусконаладка додаткової комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів»; прокладання КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; встановлення анкерної опори № 1 Л-44-1І «Безрадичі» .
-Загальна вартість виконаних робіт (послуг) без ПДВ - 208333,34 грн. (Двісті вісім тисяч триста тридцять три гривні 34 копійки), ПДВ 20% - 41666,66 грн. (Сорок одна тисяча шістсот шістдесят шість гривень 66 копійок), загальна вартість виконаних робіт (послуг) з ПДВ - 250000,00 грн. (Двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок)
-Роботи виконані у повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.
Вказані обставини підтверджуються договором (а.с.7-12), актами (а.с.13-15), квитанцією (а.с.16).
27 жовтня 2011 року ПАТ «АЕС Київобленерго» було видано карту змін в електричних мережах згідно технічного завдання від 12.11.2010 року (а.с.25).
22 грудня 2014 року за вх. № 9907 ОСОБА_1 подано ПАТ «Київобленерго» письмову заяву щодо придбання ПАТ «Київобленерго» у нього енергооб`єктів, що збудовані відповідно рішення ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» № К-00-10-0437 від 26.08.2010 року, а саме комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів» та кабельної лінії від вказаної комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі», що розташовані в м. Обухів, по вул. Жовтнева, 32, що підтверджується заявою із відміткою про прийняття та підписом відповідальної посадової особи (а.с.17).
Відповідь на заяву до цього часу позивачеві не надана, при цьому будь-яких заперечень з боку відповідача позивачеві також не надано, що визнається сторонами.
Вказане у договорі майно, а саме додаткова комірка РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів»; кабельна лінія електромереж КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; анкерна опора № 1 Л-44-1І «Безрадичі» з 2010 року до цього часу перебували у фактичному володінні та користуванні ПАТ «Київобленерго» та інших юридичних осіб, правонаступниками яких є відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні Електромережі», наразі використовуються відповідачем ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» для здійснення власної господарської діяльності, зокрема надання послуг з електропостачання споживачам електричної енергії, що визнається сторонами, а також узгоджується із складеними сторонами документами щодо розмежування експлуатаційної відповідальності електромереж.
18 грудня 2014 року ПАТ «Київобленерго» погодило проект технічних умов, наданий ОСОБА_1 , що підтверджується листом (а.с.69).
22 грудня 2014 року ПАТ «Київобленерго» було видано ОСОБА_1 технічні умови № К-00-14-2157 приєднання, яке не є стандартним, до електричних мереж електроустановок (а.с.67-68).
22 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» було укладено договір про приєднання до електричних мереж № К-00-14-2157 щодо садових будинків в селі Старі Безрадичі Обухівського району Київської області (а.с.74-75).
24 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією № 200871514 щодо користування електричною енергією на об`єкті – садові будинки по АДРЕСА_1 (а.с.18-24).
27-30 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ПАТ «Київобленерго» було підписано акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по ТП 10/04кВ № 1345 (а.с.70).
28 березня 2023 року відповідачем було складено паспорт точки/точок розподілу електричної енергії (а.с.71).
Таким чином, суд вважає встановленими обставини, що підтверджуються сторонами та наявними у справі письмовими доказами, а саме те, що спірне майно - додаткова комірка РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів», кабельна лінія електромереж КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі», анкерна опора № 1 Л-44-1І «Безрадичі» - було побудоване на замовлення і за рахунок позивача ОСОБА_1 , з 2010 року до цього часу перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні Електромережі», який використовує його для здійснення власної господарської діяльності.
В межах цієї цивільної справи між сторонами виник спір щодо належності вказаного спірного майна, яке кожна із сторін вважає своїм. 
Відповідно до п. 2.1. статуту Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі»» статут Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» є новою редакцією статуту Приватного акціонерного товариства «Київобленерго». В свою чергу, Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» було юридичною особою з новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, які пов`язані з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» від 16.11.2017 та зміною найменування з Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (ідентифікаційний код 23243188) на Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (ідентифікаційний код 23243188). Товариство є правонаступником майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» та Приватного акціонерного товариства «Київобленерго». В свою чергу, Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (ідентифікаційний код 23243188) було новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, які пов`язані з набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року та зміною найменування з Закритого акціонерного товариства «А.Е.С.Київобленерго» (ідентифікаційний код 23243188) на Публічне акціонерне товариство «Київобленерго». Товариство було правонаступником майна, прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго» (а.с.41, 46, 59, 76-77).
Отже, відповідач Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» є правонаступником майна, прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго», Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», Приватного акціонерного товариства «Київобленерго».
23 липня 2024 року прийнято рішення комісії ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» з розгляду актів про порушення і оформлене протоколом № 116 за результатами розгляду акту про порушення № К050504 від 10.10.2023 року щодо ОСОБА_1 як споживача електричної енергії.
18 вересня 2024 року користуючись правом на перегляд рішення комісії позивачем відповідно до п. 8.2.6. ПРРЕЕ було подано заяву (звернення) про перегляд рішення комісії від 23.07.2024 року, що оформлене протоколом № 116. Подання вказаної заяви було викликано незгодою з рішенням Комісії від 23.07.2024 року, що оформлене протоколом № 116. Вказана незгода була мотивована, зокрема, наявністю боргу ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» переді позивачем за обладнання, що було придбане та змонтоване ним, але використовується ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».
23 жовтня 2024 року позивачем ОСОБА_1 було подано відповідачеві ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» додатково до вказаної заяви (звернення) розрахунок заборгованості, що становить 3 133 266,74 гривень (а.с.26-27).
30 жовтня 2024 року рішенням комісії ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 30.10.2024 року, що оформлене протоколом № 278 за результатами розгляду заяви про перегляд рішення від 23.07.2024 року, що оформлене протоколом № 116, вказане рішення залишене без змін (а.с.28).
31 жовтня 2024 року позивачем ОСОБА_1 було подано відповідачеві ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» письмову заяву з додатками на 21 аркуші з вимогою відшкодувати йому його витрати на обладнання і роботи, якими користується відповідач в розмірі 3 133 266,74 гривень, що підтверджується копією заяви.
25 листопада 2024 року відповідачем ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» було надано позивачеві ОСОБА_1 письмову відповідь на вказану заяву, в якій фактично визнано перелік, обсяг і місцезнаходження спірного у цій справі майна, визнано факт його будівництва за рахунок позивача, однак відмовлено у оплаті вартості таких робіт, мотивуючи належністю спірного майна відповідачеві, що підтверджується копією листа.
Розмір грошових вимог за цим позовом складається з компенсації вартості обладнання, робіт та налагодження в сумі 3 812 439 грн. 82 коп. (за період розрахунку з початку використання обладнання з 30.12.2014 року до 23.10.2024 року), з яких:
-1 305 527,81 грн. в якості компенсації вартості обладнання та робіт щодо його встановлення та налагодження;
-1 827 738,93 грн. якості компенсації за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року;
-74 055,00 грн. в якості компенсації 3% річних;
-605 118,08 грн. інфляційне збільшення боргу відповідно до ст.625 ЦК України.
Розрахунок заборгованості наданий позивачем і узгоджується із офіційними статистичними даними НБУ (а.с.29-35, 87-90).
Відповідач аргументованих заперечень проти наданого позивачем розрахунку або контррозрахунків суду не подавав, обмежившись лише запереченням факту виникнення у нього будь-яких грошових зобов`язань перед позивачем з огляду на належність спірного майна саме йому.
Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. 
При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд приймає до уваги наступне.
Обгрунтовуючи позов позивач ОСОБА_1 посилається на тривале безпідставне (без належних правових підстав) утримання та використання відповідачем ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» майна, яке було побудоване позивачем за власний рахунок і належить саме йому, а саме додаткової комірки РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 КВ «Обухів», КЛ- 10 кВ від встановленої комірки до опори № 1 Л-44-ІІ «Безрадичі», анкерної опори № 1 Л-44-ІІ «Безрадичі».
Заперечуючи проти вимог позову відповідач ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» визнає факт будівництва зазначеного вище майна (елементів енергетичної мережі), не заперечує факту понесених позивачем на побудову майна витрат, але посилається на те, що відповідно до підписаних між сторонами документів вказане майно є власністю відповідача.
Зокрема, відповідач посилається на те, що 14 травня 2010 року між сторонами укладено Договір про надання послуг з приєднання до електричних мереж № К-00-100437 (далі – Договір № К-00-10-0437), додатком № 1 до якого є Технічні умови № К-00-10-0437. За твердженням відповідача пунктом 3.1 цього Договору сторони погодили, що все модернізоване, реконструйоване, новозбудоване майно (електромережі та/або електроустановки), введення в експлуатацію якого відбулось у відповідності умов даного Договору та умов ТУ (згідно п.1.1.даного Договору) перебуває у власності та/або є власністю Власника (ЗАТ А.Е.С. «Київобленерго»), як частина електричних мереж чи комплексу електроустановок. Базуючись на вказаному висновку відповідач вважає таке майно належним йому, а відповідно відсутнім у нього обов`язок щодо відшкодування позивачеві витрат на побудову вказаного майна, оплату за користування вказаним майном.
Суд вважає вказані заперечення відповідача непереконливими, недоведеними і такими, що спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.
Так, відповідно до преамбули вказаного договору № К-00-10-0437 визначено що Закрите акціонерне товариство «А.Е.С. Київобленерго», правонаступником якого є відповідач в термінах договору визначене як Власник, а позивач – ОСОБА_1 – визначений як Замовник.
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Власник здійснює приєднання та підключення електроустановок Замовника до своїх електричних мереж після виконання Замовником технічних умов № К-00-10-0437 від «14» травня 2010 року (далі - ТУ), та погодження Власником проектно-кошторисної документації згідно вимог технічних умов, укладення Замовником договору про постачання електричної енергії та/або договору про купівлю-продаж електричної енергії та у випадках, обумовлених Правилами користування електричною енергією, договору про спільне використання технологічних електричних мереж або про технічне забезпечення електропостачання та оплати Замовником послуг з підготовки ТУ, погодження проектно-кошторисної документації.
Відповідно до п. 2.1.1 договору до обов`язку Власника (відповідача по справі) віднесено - Підключити електроустановки Замовника до власних електромереж протягом 5 робочих днів після виконання Замовником вимог пунктів 2.2., 3.2 цього Договору, підписання акту про прийняття в експлуатацію об`єкта державною приймальною комісією за участю Власника (при потребі в такому підписанні акту) та оформлення в установленому порядку акта допуску на підключення електроустановки Замовника.
В свою чергу п.п.2.2.1 договору визначено що Замовник зобов`язаний Виконати вимоги технічних умов, що є Додатком 1 до цього Договору, № К-00-10-0437 від « 14» травня 2010 р. на приєднання електроустановок Замовника до електромереж Власника в точці приєднання в повному обсязі протягом терміну дії ТУ, якщо інше не буде обумовлено Додатковою угодою до даного Договору.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідачем фактично покладено лише один аргумент - п. 3.1 Договору № К-00-10-0437, відповідно якого Сторони погоджуються з тим, що все модернізоване, реконструйоване, новозбудоване майно (електромережі та/або електроустановки), введення в експлуатацію якого відбулось у відповідності умов даного Договору та умов ТУ (згідно п. 1.1 даного Договору) перебуває у власності та/або є власністю Власника, як частина електричних мереж чи комплексу електроустановок.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори).
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
В свою чергу, ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.
Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Суд вважає, що за результатами аналізу змісту вказаного договору слід прийти до висновку, що цим договором не передбачено створення (побудова) саме того майна, щодо використання якого подано цей позов у цій цивільній справі. З досліджених судом доказів не вбачається, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору в частині передачі права власності на створене позивачем майно саме відповідачеві саме на безоплатній основі. На користь такого висновку вказує відсутність зазначення найменування, технічних характеристик або інших ідентифікуючих ознак майна як у самому договорі, так і у додатках до нього або складених сторонами документів при його виконанні. 
Технічними умовами № К-00-10-0437 від «14» травня 2010 року також не передбачено встановлення та пусконаладка додаткової комірки в РУ-10кВ ПС 110/35/10 «Обухів», яку планується використовувати для другого кола Л-44 «Безрадичі», прокладання КЛ-10кВ від встановленої комірки до оп.№1 Л-44-ІІ «Безрадичі» кабелем марки АПВєГАП-3х240, а також встановлення анкерної опори №1 Л-44-ІІ «Безрадичі».
Суд погоджується із правовою позицією позивача про те, що за такого договірного регулювання посилання відповідача на те, що дії Замовника (позивача) по побудові відповідної комірки, зазначені в Рішенні відповідача № К-00-10-043 від 26.08.2010 року не свідчать про те, що вказані дії були передбачені Договором № К-00-10-0437 та технічними умовами до нього, а створення спірного майна за рахунок коштів позивача було його договірним зобов`язанням перед відповідачем.
Крім того, правова позиція відповідача прямо суперечить приписам п. 3.2 цього ж Договору № К-00-10-0437, відповідно якого Сторони погоджуються з тим, що для врегулювання питання власності по новозбудованому майну електромережі та/або електроустановки ,будівництво якого відбулося у відповідності умов даного Договору та умов ТУ згідно п.1.1 даного Договору будуть проведені переговори по укладенню окремого Договору після прийняття відповідної Постанови КМУ на виконання Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва».
З формулювання вказаного пункту є очевидним, що в самому договорі сторонами було передбачено необхідність подальшого врегулювання питання власності на створене новозбудоване майно електромережі та/або електроустановки ,будівництво якого відбулося у відповідності умов даного Договору та умов ТУ, що свідчить про те, що таке майно не стає власністю відповідача по факту його побудови.
Відповідач є юридичною особою, однак балансових довідок чи будь-яких інших фінансово-господарських документів, первинної бухгалтерської документації тощо про те, що спірне майно перебуває на балансі, обліковується за ним або перебуває у його господарському віданні суду не представив. 
На користь достовірності доводів позову вказує також те, що сторонами визнається та з матеріалів справи вбачається, що будівництво спірного майна позивачем здійснювалось за фактичним дорученням і під контролем відповідача, 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 подано ПАТ «Київобленерго» письмову заяву щодо придбання ПАТ «Київобленерго» у нього енергооб`єктів, що збудовані відповідно рішення ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» № К-00-10-0437 від 26.08.2010 року, в якій зазначено перелік саме спірного у цій справі майна, що вказує на послідовність позиції позивача щодо правового статусу такого майна.
Натомість позиція відповідача щодо правового статусу спірного майна є непослідовною та протирічливою, оскільки ним це майно не створювалось, не придбавалось, з передбачених законом чи договором підстав право власності на це майно не набувалось, станом на час розгляду справи доказів належності спірного майна відповідачеві суду не надано. При цьому будь-яких заперечень з боку відповідача на заяву від 22 грудня 2014 року позивачеві не повідомлялось аж до виникнення спору щодо належності майна у 2024 році в ході переписки щодо оскарження рішення відповідача про накладення грошових санкцій на позивача за порушення правил споживання електричної енергії. Усні пояснення позивача у судовому засіданні щодо послідовного визнання факту належності саме йому спірного майна та наявності обов`язку відповідача оплатити його вартість в ході неодноразових усних звернень до різних керівників відповідача у різний період залишились не спростованими і не поставлені під сумнів під час судового розгляду. 
Суд не вбачає правових і фактичних підстав вважати, що з підписаних сторонами цього спору договорів, угод чи інших документів у відповідача виникло або до відповідача перейшло право власності на створене (побудоване) позивачем спірне майно. З передбачених законом підстав також у відповідача не виникло право власності на вказане майно. 
Таким чином, суд вважає, що під час розгляду справи суду не представлено доказів твердження відповідача про те, що спірне майно, хоч і було збудовано позивачем, однак належить на праві власності ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».
При цьому на противагу відповідачеві позивач в ході судового розгляду переконливо довів належними і допустимими доказами належність спірного майна саме йому. 
Відтак, суд приходить до висновку, що спірне майно - додаткова комірка РУ-10 кВ на ПС 110/35/10 кВ «Обухів»; кабельна лінія електромереж КЛ-10 кВ від встановленої комірки до оп. №1 Л-44-ІІ «Безрадичі»; анкерна опора № 1 Л-44-1І «Безрадичі» належать на праві власності позивачеві ОСОБА_1 .
Всі інші аргументи та доводи відповідача не стосуються предмету спору, оскільки стосуються правового статусу іншого майна (обладнання), за допомогою якого здійснено безпосереднє підключення об`єкту позивача, але вимоги щодо належності та використання якого позивачем не пред`явлені, а спір щодо яких в межах цієї цивільної справи відсутній.
Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування витрат пов`язаних з реконструкцією мереж відповідача, здійсненою на виконання умов Договору № К-00-10-0437. При цьому, слід погодитись із доводами позову про те, що тривале використання відповідачем належного позивачеві майна є достатньою підставою виникнення у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз правової позиції кожної із сторін, доводів представників сторін в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати, що сторонами загалом визнаються факти і обставини, покладені в основу позовних вимог, натомість відповідач не визнає лише факту належності спірного майна позивачеві, аргументуючи це набуттям права власності на спірне майно саме ним в силу дії п. 3.1 Договору № К-00-10-0437. Вказані аргументи судом обґрунтовано відхилені. 
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі ст.92 Конституції України, правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).
Відповідно до сталої судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду неодноразово зазначалось, що згідно положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. 
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд вважає переконливо доведеним факт порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача як власника спірного майна.
Позивач обрав способом захисту своїх порушених прав стягнення з відповідача компенсації вартості обладнання, робіт та налагодження, а також компенсації за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року. Відповідач заперечень щодо обраного позивачем способу захисту не представив, його заперечення стосувались інших аспектів спірних правовідносин. При цьому спірне майно продовжує використовуватись відповідачем для здійснення власної господарської діяльності. За таких обставин, враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, зважаючи на правову оцінку спірних правовідносин, суд вважає, що обраний позовом спосіб захисту порушених прав та законних інтересів ґрунтується на законі, а його доцільність та ефективність узгоджується із сукупністю досліджених судом доказів. 
Так, суд погоджується із доводами позову про те, що належним способом захисту прав в даному випадку буде не витребування такого майна, а відшкодування вартості майна та послуг з його встановлення на налагодження, зважаючи на те що вказане майно є складовою частиною об`єкту електроенергетики, - знижувальної електричної підстанції, тобто електроустановки, що призначена для перетворення та розподілу електричної енергії, а отже яка використовується для забезпечення електричною енергією значної кількості споживачів. Вказаний спосіб захисту є таким, що найбільше враховує не лише приватний інтерес позивача, а й суспільний інтерес щодо забезпечення сталого надання послуг з постачання електроенергії.
Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний 
 розсуд.
Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним.
Розрахунок сум відшкодування вартості майна та послуг з його встановлення та налагодження, а також розрахунок плати за користування таким майном наданий позивачем на розгляд комісії ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» 23.10.2024 року, потім відповідачеві наданий повторно додатково до заяви (звернення) від 18.09.2024 року про перегляд рішення комісії від 23.07.2024 року, що оформлене протоколом № 116, та виконаний станом на 23.10.2024 року в сумі: 1305527,81 грн. – за обладнання та роботи; 1827738,93 грн. – за використання майна. Аналогічний розрахунок покладено в основу позовних вимог.
Зокрема, щодо компенсації вартості обладнання та робіт щодо його встановлення та налагодження позивач посилається на те, що фактичні понесені витрати пов`язані з встановленням та налагодженням обладнання становили 250000,00 гривень, розрахована станом на 06.09.2010 року. Вказана сума, за курсом НБУ до долара США (7,9082 грн. за долар США) складає (250000/7,9082) - 31 612,76 доларів США. За таких обставин, належним розміром відшкодування є відшкодування суми за вказаним еквівалентом, оскільки сплачена в 2010 році сума коштів розрахована виходячи з вартості робіт та послуг, обрахованих в доларах США. Отже, станом на дату формування позову, за курсом 41,2974 сума що підлягає стягненню складає 1305527,81 грн.
Щодо компенсації за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року позивач вказує, що компенсація розрахована орієнтуючись на розмір доходу, що міг би бути отриманий при розміщенні вказаних коштів на депозитних рахунках. При цьому середньозважена облікова ставка НБУ, яка впливає на вартість грошей в економіці, зокрема на відсотки за кредитами та депозитами для населення і бізнесу, за вказаний період була суттєво вища за 10%, а іноді сягала 30 %. В той же час, зважаючи на вартість депозиту, яка, як правило, є на декілька відсоткових пунктів менша ніж облікова ставка, середньозважена облікова ставка за цей період є близько 20 відсотків. В той же час позивач вважає достатньою компенсацію, обраховану з розміру 10 % річних від суми, витраченої ним на обладнання, його встановлення та налагодження. Таким чином сума, що підлягає стягненню як компенсація за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року, тобто за 14 років використання, складає (14*10%) 140 % від суми, витраченої ним на обладнання, його встановлення та налагодження. Тобто, оскільки позивачем було здійснено витрати в сумі, що еквівалентна 31 612,76 доларів США, то розрахунок буде наступним: 31612,76*140%=44 257,864 доларів США, 44257,864*41,2974 (курс НБУ на день підготовки позову) = 1 827 738,93 грн.
На підтвердження вказаних доводів позивач посилається на наявні у матеріалах справи докази: графік змін ставок НБУ (в т. ч. облікової) за 2010-2025 рік, відомості про офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 06.09.2010 року.
Відповідач заперечень щодо вказаного розрахунку не представив ні в ході переписки з позивачем, ні під час судового розгляду, його заперечення стосувались інших аспектів спірних правовідносин. 
За таких обставин, враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, зважаючи на правову оцінку спірних правовідносин, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок не суперечить закону, не спростований відповідачем, узгоджується із наявними у справі доказами, тому може покладатись в основу судового рішення.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатить гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
У спірних правовідносинах строк (термін) виконання боржником (відповідачем) обов`язку не встановлений, оскільки за умовами п. 3.2 Договору № К-00-10-0437 сторони погоджуються з тим, що для врегулювання питання власності по новозбудованому майну електромережі та/або електроустановки будуть проведені переговори по укладенню окремого Договору. Такі переговори тривали протягом декількох років в усній формі, що вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні і не спростовано відповідачем. 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 подано ПАТ «Київобленерго» письмову заяву щодо придбання ПАТ «Київобленерго» у нього спірного майна. Окремий договір з цього питання досі не укладено. Відтак, в силу дії ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор (позивач) має право вимагати його виконання у будь-який час.
Позивач реалізував своє право вимоги шляхом подання відповідачеві письмової заяви від 31 жовтня 2024 року, яка прийнята відповідачем. В ході подальшої переписки відповідач письмово відмовився сплатити витрати на будівництво та за експлуатацію спірного майна, тому суд вважає, що з цього часу у позивача виникло право на судовий захист його прав та законних інтересів, оскільки заходи щодо позасудового врегулювання спору виявились неефективними.
Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вже зазначалось вище, тривале використання відповідачем належного позивачеві майна без достатніх правових підстав є обставиною, з якої у відповідача виникають грошові зобов`язання перед позивачем.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Стаття 625 ЦK України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦK України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
З урахуванням приписів ст. 625 ЦК України слід погодитись із доводами позову, що у позивача виникає право вимоги стягнути з відповідача в судовому порядку всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
Позивач посилається на те, що в зв`язку з непроведенням розрахунку відповідно до поданої заяви від 22.12.2014 року стягненню підлягають суми інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно розрахунку (додається) суми до стягнення станом на 23.10.2024 року становлять за 3612 днів прострочення: 74055,00 грн. – 3% річних, 605118,08 грн. – інфляційного збільшення боргу, а всього до стягнення відповідно ст. 625 ЦК України 679173,08 грн.
Відповідач заперечень щодо вказаного розрахунку не представив, його заперечення стосувались інших аспектів спірних правовідносин. 
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20.12.2010, , № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-116гс11 від 14.11.2011, № 6-113цс14 від 01.10.2014, № 3-610гс16 від 15.06.2016, в яких зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: суму заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. Представлений позивачем розрахунок узгоджується із матеріалами справи. Ґрунтовних заперечень щодо порядку здійснення розрахунку ціни позову відповідачем не подавалось.
За таких обставин, враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, зважаючи на правову оцінку спірних правовідносин, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок не суперечить закону, не спростований відповідачем, узгоджується із наявними у справі доказами, тому може покладатись в основу судового рішення.
Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 500 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2025 року по справі № 640/13147/19 визначено, що при розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.
Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 511/1915/20 у своїй постанові дійшов висновку, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму № 4), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд погоджується із доводами позову про те, що безпідставне, усвідомлене, зважаючи на отриману відповідачем 22 грудня 2014 року заяву щодо придбання енергооб`єктів, використання чужого майна є порушенням закріпленого в Конституції України та в Цивільному кодексі України принципу непорушності права власності та його складових, яким зокрема є права володіння користування та розпорядження майном, що в даному випадку обмежуються, в тому числі, з огляду на місце розташування (монтажу) майна, особливості сфери його використання та відповідно доступу до нього.
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно його самого, протиправним всупереч його волі тривалим використанням його майна іншою особою, обмеження його прав власника на використання я володіння своїм майном, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру цивільного правопорушення, матеріального стану винуватця, ступіню його вини, глибини страждань позивача, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 200 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”. 
З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, тому зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивача, - з іншого. 
З огляду на викладене вище суд вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в межах доведених вимог.
Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає її безпідставною виходячи з наступного.
Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Як роз`яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. 
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Тобто позовна давність, як підстава для відмови у задоволенні позову, може бути застосована лише тоді, коли суд встановить, що право позивача було порушене, але воно не підлягає судовому захисту за спливом позовної давності.
Обгрунтовуючи заяву про застосування наслідків спливу позовної давності відповідач не визначає певних дат, однак посилається на те, що позивачем пропущено строки позовної давності для заявлення будь-яких вимог до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» пов`язаних з правовідносинами, які виникли між сторонами в рамках виконання Договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж № К-00-10-0437 від 14 травня 2010 року та Договору про приєднання до електричних мереж № К-00-14-2157 від 22.12.2014 року. 
Однак, як зазначалось вище, у спірних правовідносинах строк (термін) виконання боржником (відповідачем) обов`язку не встановлений, оскільки за умовами п. 3.2 Договору № К-00-10-0437 сторони погоджуються з тим, що для врегулювання питання власності по новозбудованому майну електромережі та/або електроустановки будуть проведені переговори по укладенню окремого Договору. Такі переговори тривали протягом декількох років в усній формі, що вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні і не спростовано відповідачем. 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 подано ПАТ «Київобленерго» письмову заяву щодо придбання ПАТ «Київобленерго» у нього спірного майна. Окремий договір з цього питання досі не укладено. Відтак, в силу дії ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор (позивач) має право вимагати його виконання у будь-який час. Позивач реалізував своє право вимоги шляхом подання відповідачеві письмової заяви від 31 жовтня 2024 року, у відповідь на яку 25 листопада 2024 року відповідач письмово відмовився сплатити витрати на будівництво та за експлуатацію спірного майна.
Отже, суд вважає, що відлік строків позовної давності починається з 25 листопада 2024 року – з моменту повідомлення відповідачем позивачеві позиції щодо невизнання його права власності на спірне майно та грошових зобов`язань щодо використання чужого майна. 
Відтак, строки позовної давності у спірних правовідносинах не порушені.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи вбачаються порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд вважає, що позивачем доведено обставини, які породжують правові наслідки у виді виникнення у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем, заперечення відповідача проти позовних вимог залишились непереконливими і недоведеними, тому достатніх підстав для відмови у задоволенні позову суд не вбачає. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує грошові зобов`язання, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу, інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми, на відповідача в судовому порядку слід покласти обов`язок сплати позивачеві передбачених позовом коштів. Тобто, загалом позов ґрунтується на законі. Поряд із тим, суд позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити лише в частині доведеної частини вимог. 
Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, позивач довів порушення відповідачем своїх прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту, а відповідач не спростував наявність обставин, які покладені в основу позову, тому позовні вимоги задовольнити в частині доведених вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,390,625,1167 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273  ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» ( ЄДРПОУ 23243188) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію вартості обладнання , робіт та налагодження в сумі 3 812 439 грн.82 коп. ( за період розрахунку з початку використання обладнання до 23.10.2024 року) з яких:
-1 305 527,81 грн. в якості компенсації вартості обладнання та робіт щодо його встановлення та налагодження;
- 1 827 738,93 грн. якості компенсації за використання обладнання за період його використання з 01.02.2011 року;
- 74055,00 грн. в якості компенсації 3% річних;
- 605118,08 грн. інфляційне збільшення боргу відповідно до ст.625 ЦК України;
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» ( ЄДРПОУ 23243188) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну моральну шкоду в сумі 200000 грн..
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні Електромережі» ( ЄДРПОУ 23243188) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 7500,00 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Киівського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко