КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 756/10961/24
провадження № 22-ц/824/13794/2025

18 листопада 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання і утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Даниленка Платона Олександровича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року в складі судді Діденка Є. В.,
встановив:

04.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дітей.
Позовні вимоги мотивовано тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 вересня 2007 року, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року (справа №756/11604/23). Вони мають двох неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З квітня 2022 року ОСОБА_2 проживає у Норвегії, в Україну остання не поверталась. 
В Норвегії мати виганяла старшу дочку на вулицю, на декілька днів залишала дітей самих, через що він забрав їх до себе в Україну. З 2022 року діти поживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , мати їх не відвідує, не піклується про них, викреслила їх з свого життя.
06.09.2023 Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації проведено перевірку місця проживання дітей та складено Акт обстеження умов поживання, в якому зазначено, що діти проживають з батьком, який в односторонньому порядку займається їх вихованням та утриманням.
Згідно висновку органу опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 19.10.2023, дітям доцільно проживати з батьком, що забезпечить їх найкращі інтереси. 
Крім того, місце проживання дітей з батьком визначено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі №756/9611/23.
До Оболонського районного суду м. Києва подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. 
Оскільки діти знаходяться на його повному утриманні і мати самоусунулась від виконання батьківського обов`язку та виховання дітей, а він самостійно виховує дітей, встановлення факту самостійного виховання батьком дітей необхідно для отримання соціальних гарантій і пільг, оформлення дітям нового місця реєстрації, самостійного вибору дітям місця навчання, переміщення дітей, та як останнього засобу впливу на поведінку матері, що самоусунулась від виховання дітей ( для можливого виправлення її поведінки), без позбавлення її батьківських прав. 
Також, встановлення даного факту необхідно для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з метою недопущення залишення малолітніх дітей без батьківського піклування, а встановити даний факт у позасудовому порядку неможливо, а вирішення питань про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не вирішують однозначно питання, що дитини перебуває на вихованні та утриманні саме одного з батьків.
З огляду на викладене, просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року в задоволення вказаного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Дослідженими доказами підтверджено, що батько займається вихованням дітей і здійснює їх утримання. Водночас, такі факти не можуть одночасно свідчити про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, на чому наполягає позивач. Питання про позбавлення матері батьківських прав позивач не порушує. 
Як слідує з матеріалів справи, відповідач перебуває за кордоном, згідно СК України має обов`язок і права щодо утримання і виховання неповнолітніх дітей, не визнана недієздатною, не відбуває покарання у виді позбавлення волі (доказів протилежного суду не надано), отже, суд не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком.
Той факт, що мати дитини проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні дітей, та не свідчить про те, що батько виховує дітей самостійно.
Питання, які випливають з сімейних правовідносин сторін щодо реалізації батьківських прав та пов`язані з захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини, за встановленими судом обставинами справи та заявлених позовних вимог, не можуть бути підставою для формального обґрунтування позивачем правовідносин, які регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
26.06.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Даниленко П. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Зазначає, що позивачем всіма належними та достатніми доказами підтверджено самостійне виховання та утримання батьком його неповнолітніх дітей. Наявність всіх підтверджуючих обставин йде в розріз з висновками, який дійшов суд у результаті розгляду справи. 
Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Даниленко П. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 11.10.2023 р., діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 виїхали з України 10.04.2022, та в?їхали в Україну 07.01.2023.
З інформації Державної прикордонної служби України від 13.12.2024 р., отриманої на виконання ухвали суду, ОСОБА_2 виїхала з України 10.04.2022 року, відомості про її повернення в Україну - відсутні.
Відповідно до акту служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про обстеження умов проживання від 06.09.2023, діти проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; зі слів батько одноосібно займається вихованням та утриманням дітей, мати мешкає в Норвегії.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року ( справа №756/9611/23) визначено місце проживання дітей разом з батьком - ОСОБА_1 . Відповідно до змісту вказаного судового рішення, ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей з батьком, зокрема, через її постійне місце проживання за межами території України.
Згідно з актами про фактичне не проживання особи від 26.01.2024, 14.06.2024, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_3 з квітня 2022 року.
Згідно з актами про фактичне проживання осіб від 26.01.2024, 14.06.2024, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_1 фактично проживає в квартирі АДРЕСА_3 разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до довідок і характеристик Санаторної школи І-ІІ ступенів № 20 Шевченківського району міста Києва, вихованням ОСОБА_6 займається батько, мати ОСОБА_9 останній раз виходила на зв`язок з класним керівництвом у серпні 2002-2023, до закладу не зверталась.
Згідно з довідками та характеристиками ВНЗ «Університет «КРОК», успіхами у навчанні ОСОБА_5 цікавиться батько, займається вихованням дочки. Відомості про матір у навчальному закладі відсутні.
Відповідно до довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва, у дітей укладені декларації з педіатром, здоров`ям дітей займається батько ОСОБА_1 .
Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2024 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів.
Згідно з відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження, з примусового виконання судового наказу відкрите виконавче провадження 12.06.2024 р.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України сім`я передбачено, що дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, з огляду на які обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені тільки актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (див.: пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14 -132цс23)).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Позивачем не доведено обставини, необхідної для цілей застосування статті 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», щодо повної відсутності участі матері у вихованні та утриманні дітей. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 51 Конституції України та пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини, обидва батьки несуть спільну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до Статті 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а згідно з частиною першою статті 15 СК України, сімейні обов`язки є невідчужуваними.
У справі не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість ОСОБА_2 виконувати обов`язки (вона не позбавлена батьківських прав). Її проживання за кордоном не є юридичною підставою для визнання об`єктивної неможливості виконання невідчужуваних батьківських обов`язків.
Наявність судового наказу від 06.05.2024 про стягнення аліментів свідчить, що спір щодо утримання дітей вже був вирішений, а відсутність доказів несплати аліментів спростовує твердження позивача про самостійне утримання.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність необхідних юридичних фактів є обґрунтованим.
У справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Даниленка Платона Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28.01.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт 

Т. І. Ящук