Суддя ОСОБА_1 

Справа № 644/5665/24 
Провадження № 1-кп/644/322/26 
05.02.2026

ВИРОК
Іменем України

05 лютого 2026 року          м.Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 , 
За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 
представника потерпілої ОСОБА_8 
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12019220000001864 від 28.12.2019 по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
27.12.2019 близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 і рухався зі швидкістю 70-80 км/год по проспекту Героїв Харкова (колишнє найменування проспект Московський) зі сторони проспекту Індустріального в напрямку вулиці Ферганської, станція метро «Масельського» в Індустріальному районі м. Харкова.
Під час руху по вказаному проспекту, рухаючись у крайній правій смузі в попутному напрямку транспортних засобів, які рухались попереду автомобіля «ВАЗ 2114» р.н. НОМЕР_1 в районі розташування буд. 286 В, ОСОБА_7 , діючи необережно, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1; 5.38.2 «Пішохідний перехід» розділу 1 Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» розділу 2 Правил, змінив траєкторію свого руху на ліву смугу, в межах проїзної частини для руху в одному напрямку, в той час, коли транспортні засоби, які рухались попереду нього у правій смузі для руху транспортних засобів, зупинилися перед розміткою «Пішохідний перехід», щоб надати дорогу пішоходу, грубо порушив вимоги п.п. 12.3,18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, в редакції на дату скоєння кримінального правопорушення, згідно з якими:
Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.». Відповідно до пункту 18.1 Правил дорожнього руху України: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.» Згідно з пунктом 18.4. Правил дорожнього руху України: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».
Водій ОСОБА_7 наблизивших до нерегульованого пішохідного переходу, за умови того, що водії інших транспортних засобів, які рухаються по сусідніх смуга почали зменшувати швидкість та зупинятись, не зменшив швидкість і не зупинив керований ним автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив свій рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який в цей час перетинав проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля по вказаному пішохідному переходу. Внаслідок чого пішохода ОСОБА_12 було доставлено до ХМКЛШМНД ім. проф. О.І. Мещанінова, де від отриманих травм помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Висновком судово-медичного експерта № 12-17/2-А/20 від 10.01.2020 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_12 яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 стала сукупна тупа травма тіла, що ускладнилася декомпенсованим травматичним шоком, двосторонньою плевропневмонією, набряком головного мозку і легенів.
Відповідно до висновку комісійної судової авто технічної експертизи № 1598/2427 від 29.03.2024 встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2114» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 при обраній швидкості руху 70-80 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог п.п.12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ 2114» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди.
Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину в повному обсязі не визнав, зазначив, що 27.12.2019 близько 18 години вечора рухався на автомобілі «ВАЗ 2114» р.н. НОМЕР_1 по проспекту Московському (нове найменування Героїв Харкова) в місті Харкові зі сторони мікрорайону Горизонт в сторону Немишлі., знаходився в крайньому правому ряду, напрямок руху не змінював, рухався зі швидкістю не більше 60 км/год, впевнений в цьому, бо у нього в автомобілі знаходився бортовий комп`ютер, їхав з ввімкниним ближнім світлом, дорога була освітлена стаціонарними ліхтарями, видимість була нормальна. Попереду нього рухався автомобіль мінівен, по лівій полосі рухались автомобілі. Після того, як мінівен проїхав пішоходний перехід на проїжджу частину перед переходом швидко вийшов пішохід, він ( ОСОБА_7 ) різко викрутив руль вправо, щоб уникнути зіткнення, але не зміг цього зробити та допустив наїзд на пішохода. Наїзд на пішохода відбувся лівою передньою частиною автомобіль до пішохідного переходу. Пояснив свої дії після події, зазначив що чекав поліцію та намагався допомогти потерпілому та відшкодував витрати на операцію. На питання представника потерпілих зазначив, що погоджується з його показами, які покладені в основу протоколу слідчого експеримента від 23.02.2024, те, що раніше він зазначав про те, що потерпілого збив за пішоходним переходом не відповідає дійсності. 
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 зазначила про відомі їй обставини кримінального правопорушення, розповіла що її син ОСОБА_12 27.12.2019 потрапив у ДТП про що їй стало відомо з телефонного дзвінка, був доставлений у лікарню, ХМКЛШИНД ім.проф.О.І.Мешанінова, помер через 5 днів у лікарні 02.01.2020. Переніс за цей час три операції, мав численні пошкодження, переломи ребер, черепно-мозгову травму, пошкодження кішківника, знаходився в реанімації. Зазначила, що обвинувачений жодного разу перед нею не вибавчився, ніякої допомоги їй не надав, пояснював це тим, що не має можливості. 
Допитана у судовому засіданні потерпіла, ОСОБА_10 зазначила про відомі їй обставини кримінального правопорушення, розповіла що її син ОСОБА_13 зазнав моральних страждань в зв`язку із втратою батька, ОСОБА_12 , просила задовольнити цивільний позов, поданий в його інтересах. Зазначила, що обвинувачений перед нею не вибавчився, ніякої допомоги їй не надав.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що є матір`ю малолітньої ОСОБА_15 . Розповіла, що їй не відомі обставини кримінального правопорушення, знає тільки що її колишній чоловік потрапив в ДТП і помер в лікарні, її донька зазнала моральних страждань в зв`язку із втратою батька, ОСОБА_12 , просила задовольнити цивільний позов, поданий в її інтересах. Зазначила, що обвинувачений перед нею не вибавчився, ніякої допомоги їй не надав. 
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у його вчиненні повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні і дослідженими під час судового провадження доказами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначив що бачив момент ДТП, їхав по проспекту Московському (Героїв Харкова) у правій смузі зі швидкустю 50-60 км/год, його почав випереджати автомобіль ВАЗ 2114 , випередив та допустив зіткнення з людиною на пішохідній смузі, коли попереду машини свідка були два автомобіля. Подробиць вже не пом`ятає, вважає більш точними дані, які надавав на слідчому експерименті. 
Обставини ДТП, викладені в обвинувальному акті підтверджуються, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.12.2019 та схемою до нього, фототаблицями. Згідно вказаного протоколу місце ДТП знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 268в, зі слів водія пішохід рухався зліва направо, на схемі зазначено, що пішохід (зі слів водія) рухався по пішохідному переходу, зображено місце осипу скла. Згідно з фототаблицями автомобіль «ВАЗ2114», реєстраційний номер НОМЕР_1 після удару знаходився за пішохідним переходом за напрямком свого руху, мав пошкодження переднього лівого крила, переднього бамперу, передньої лівої фари та переднього лівого указчика повороту. Заперечень на зазначений протокол, складений безпосередньо на місці події та на схему ДТП від ОСОБА_7 заявлено не було. 
Висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» №506 (поровідний судовий експерт ОСОБА_17 ) за результатами проведення судової транспортно-трансологічної експертизи у висновку якої зазначено, що місце наїзду автомобіля ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_12 розташовувалось на відстані не менше 3,9 м. до ближньої межі осипу, що не виключає його розташування на пішоходній розмітці.
Вихідними даними при складанні висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» №506 були схема місця ДТП, висновок експерта №12-17/2-А/20 від 10.01.2020 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , також, згідно висновку експерта №7/196/197СЕ-20 від 12.02.2020 під час дослідження використовувалась швидкість автомобіля 50 км/год. 
Сторона захисту, у спростування зазначеного висновку експерта, посилалася на те, що висновок не містить точних даних про можливе місце наїзду на відстані 5.4 м. до правого краю проїзної частини, що ставить під сумнів, на думку сторони захисту, технічну спроможність показів свідка ОСОБА_16 в частині швидкості руху автомобіля ВАЗ 2114, полоси руху даного транспортного засобу, відсутності гальмування з боку водія ОСОБА_7 . 
Однак, за висновками судової транспортно-трасологічної експертизи № 506 від 29.01.2024 року, дослідженої в судовому засіданні, було встановлено що місце наїзду на пішохода розташовувалось на відстані не менше 3,9 м (Б) до ближньої межі осипу, що не виключає його розташування на пішохідній розмітці.
Відсутність відомостей про те, яку відстань проїхав автомобіль ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 з моменту первинного контакту до моменту початку руйнування пластику бамперу та скла лівої блок фари; та яку відстань проїхав автомобіль ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 з моменту початку руйнування пластику бамперу та скла лівої блок фари і до моменту досягнення ними поверхні проїзної частини не дозволяє експертним шляхом більш точно встановити розташування місця наїзду, зокрема, як геометричну точку, з проекцією на поверхню проїзної частини.
Допитаний у судовому заcіданні експерт ОСОБА_17 надав пояснення щодо наданого ним висновку судової транспортно-трансологічної експертизи, зазначив, що місце наїзду автомобіля ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_12 розташовувалось на відстані не менше 3,9 м., але могло бути і більшим, але не меншим, точно встановити місце наїзду не є можливим за тими вихідними даними, які у нього були.
Висновком експертів ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» №1598/2427 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи від 29.03.2024 в якому зроблено висновок про те, що показання водія автомобіля ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 в частині наїзду на пішохода ОСОБА_12 є неспроможними. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2114 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б», 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля ВАЗ 2114 ОСОБА_7 при обраній швидкості руху 70...80 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, дії водія автомобіля ВАЗ 2114 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. 
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 , надав пояснення щодо питань сторони захисту стосовно результататів комісійної судової автотехнічної експертизи від 29.03.2024 №1598/2427, зазначив, що експертиза проводилась з врахуванням судової транспортно-трансологічної експертизи №506 та на підставі пояснень свідка ОСОБА_16 , які на думку спеціаліста є спроможними та відповідними тим самим висновкам до яких прийшли експерти, в той час як покази обвинуваченого ОСОБА_7 з технічної точки зору є неспроможними. Також, зазначив, що навіть за умови зміни вихідних даних, зазначених в судовій транспортно-трансологічній експертизі №506 висновки щодо порушення пункті 18.1 та 18.4 ПДР, зазначені у висновку, не зміняться.
Висновком експерта №17-287-МК/20 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18.09.2020 (судово-медичний експерт ОСОБА_19 ) щодо експертизи одягу та взуття потерпілого ОСОБА_12 .
Висновком експерта №12-17/2-А/20 від 02.01.2020 щодо судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 ., в якому зазначено, що у зв`язку з подією, можливо, 27.12.19р. у гр. ОСОБА_12 мали місце пошкодження: а)  тулубу - синець м`яких тканин в проекції крила лівої клубової кістки, множинні переломи ребер, забій легенів, розриви лонного і лівого крижово-клубового зчленовувань; б)  кінцівок - синці на лівій нижній кінцівці, відкритий перелом велико- і малогомілкової кісток лівої гомілки. Причиною смерті гр. ОСОБА_12 , яка наступила 02.01.20 р. об 00.10 год. у лікарні швидкої допомоги, з`явилася сукупна тупа травма тіла, що ускладнилася декомпенсованим травматичним шоком, двосторонньою плевропневмонією, набряком головного мозку і легенів. Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП, при обставинах, викладених у постанові, в своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень. У момент первинного контакту з транспортним засобом постраждалий знаходився у вертикально або близькому до нього положенні і був звернений до автомобіля лівою бічною поверхнею тіла.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2024, за участю ОСОБА_20 , з якого вбачається, що 27.12.2019 за адресою: м. Харків, пр. Московський, 268в, за умов, що співпадають умовам ДТП: включено міське електроосвітлення, на сухій ділянці горизонтального профілю, відтворено обставини ДТП. Слідчим експериментом встановлено наступне. Автомобіль «Джилі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в потоці транспортних засобів зі сторони пр. Індустріального в напрямку пров. Ферганського по пр. Московському в правій крайній смузі зі швидкістю 50 км/год. Підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу попутні транспортні засоби почали зменшувати швидкість, а автомобіль по типу «БУС», що рухався першим від розмітки «ЗЕБРА» повністю зупинився. Автомобіль ВАЗ-2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався позаду автомобіля «Джилі», зманеврував у ліву смугу та почав випереджати автомобілі, збільшивши швидкість до 70-80 км/год. Місце наїзду на пішохода розташовувалось на нерегульованому пішохідному переході на відстані 5,4м. від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля ВАЗ. Перед наїздом на пішохода автомобіль ВАЗ гальмувати не став, рухався прямолінійно. Темп руху пішохода був таким, що контрольний відрізок 3м статист подолав за 3,6 сек. Пішохід вийшов в темпі спокійного кроку з-за передньої частини автомобіля по типу «БУС». 
Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2024, за участю ОСОБА_7 , з якого вбачається, що 27.12.2019 за адресою: м. Харків, пр. Московський, 268в, за умов, що співпадають умовам ДТП: включено міське електроосвітлення, на сухій ділянці горизонтального профілю, відтворено обставини ДТП. Слідчим експериментом встановлено наступне. Автомобіль «ВАЗ2114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у правій смузі, на відстані 0,9м від правої межі проїзної частини зі сторони пр. Індустріального в напрямку пров. Ферганського по пр. Московському зі швидкістю 50-60 км/год. Попереду нього на відстані 5м з такою ж швидкістю рухався паркетник на відстані 1,1м від правого краю проїзної частини. Автомобіль «ВАЗ2114» знаходився на відстані 2,2 від початкової межі пішоходного переходу та на відстані 1,1 м від правого краю проїзної частини . Своїм правим габаритом а/м «Паркетник» розташувався на відстані 6,8м. від передньої частини а/м ВАЗ та 1 м своїм переднім та заднім габаритом до правої межі проїзної частини. Місце наїзду на пішохода розташовувалось на відстані 2,7м. від правої межі проїзної частини та 0,3 м. від задньої частини а/м «Паркетник». Темп руху пішохода був таким, що відстань 2,7м. статист подолав за час t1=2,9с., t2 = 2,8с., t3=2,6с. Дорожній знак «Пішохідний перехід» розташований на відстані 10м дальньої межі пішоходного переходу «ЗЕБРА». Та вихідний дорожній знак на протилежній стороні на відстані 1,0м від дальньої межі пішоходного переходу «ЗЕБРА».
Постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 02.01.2020.
Постановою про визнання речовим доказом від 21.08.2020 та постановою про визнання речовим доказом від 28.12.2019
Актом огляду транспортного засобу від 27.12.2019.
Відповіддю Департаменту комунального господарства Харківської міської ради №697 від 28.08.2020 про те, що зовнішнє освітлення на ділянці проспект Московський, 268 було ввімкнуто 27.12.2019 о 15:46 та вимкнуте 28.12.2019 о 01:00, тобто на момент ДТП дорога була освітлена.
Довідкою Харківського регіонального центру з гідрометеорології про погодні умови.
Заперечення сторони захисту щодо того, що висновок комісійної судової авто технічної експертизи № 1598/2427 від 29.03.2024 та покази свідка ОСОБА_16 є недопустимими доказами, суд оцінив і вважає такі заперечення неспроможними, адже згідно зі статтею 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Також, у відповідності до статті 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також нормою КПК встановлені інші підстави визнання недопустимими доказів, що пов`язано із порядком іх отримання. При розгляді справи в суді, судом не встановлено підстав для визнання доказів, наданих стороною обвинувачення недопустимими, таких підстав стороною захисту також не наведено. Фактично, сторона захисту ставить питання щодо достовірності висновку комісійної судової авто технічної експертизи № 1598/2427 від 29.03.2024 та невідповідності цього висновку показам обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав вже під час судового розгляду.
Однак, у судовому розгляді судом було допитано свідка ОСОБА_16 , покази цього свідка оцінені судом у відповідності до статті 96 КПК України, у суду немає сумнівів у достовірності показів свідка, покази узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та були незмінні, узгодджені з іншими матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинувачення, зокрема з протоколом огляду місця події, протоколами слідчого експеременту, які були досліджені судом. Всі зазначені документи у сукупності однаково засвідчують обставини дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2019 року.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 п.п. 12.3,18.1,18.4 Правил дорожнього руху України з огляду на обставини кримінального правопорушення, зокрема на час та місце скоєння наїзду на пішохода є очевидними, адже наїзд на пішохода відбувся на нерегульованому пішохідному переході, в потоці руху транспортних засобів на освітленій дорозі. 
Також, суд не вважає порушенням права на захист ОСОБА_7 відмову у задоволенні клопотання сторони захисту щодо проведення слідчого експерименту для перевірки показів обвинуваченого, адже таке клопотання, на думку суду, було направлено не на забезпечення права сторони захисту на надання доказів суду, а на фактично їх штучне створення. Обставин, які б свідчили про те, що надані стороною обвинувачення протоколи слідчого експеременту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 є недостовірними, а покази ОСОБА_7 , які покладені в його основу є отриманими з порушенням кримінально-процесуального законодавства, що могло б слугувати підставою для перевірки слідчого експеременту, суду не надані. 
Отже, оцінивши зібрані під час кримінального провадження і досліджені в судовому провадженні докази, суд вважає, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 . 
При призначенні обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення і відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, виховує неповнолітню дитину, як характеризуючу обставини суд враховує досудову доповідь, яка була призначена за клопотанням сторони захисту.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, що призначається обвинуваченому, суд не вбачає.
Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також з метою запобігання можливості вчинення ним нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті. 
Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин під час керування транспортним засобом, то до нього слід застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Підстав для застосування статті 69, 69-1, 75, 76 ККУ судом не встановлено. 
Також судом прийняті до розгляду цивільні позови ОСОБА_9 (матері загиблого ОСОБА_12 ), а також ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які були залучені судом в якості представників потерпілих у даному кримінальному провадженні, а саме, вони є представниками неповнолітніх дітей загиблого ОСОБА_12 - ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є донькою загиблого ОСОБА_12 , (мати ОСОБА_14 ) та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є сином загиблого ОСОБА_12 (мати ОСОБА_10 ), оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув їх батько, однак їх не було залучено потерпілими у даному кримінальному провадженні.
У судовому розгляді цивільні позивачі підтримали свої позовні заяви. 
Копії позовних заяв з додатками вручені обвинуваченому та його захисникам у судовому засіданні.
У позовній заяві ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПрАТ «ХМСК» та співвідповідача ПрАТ «ХМСК» про відшкодування моральної та майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_7 майнових вимог у розмірі 72729,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 983318,00 грн., з ПрАТ «ХМСК» витрат на поховання в розмірі 50076,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 16692,00 грн.
Обгрунтовуючи позов ОСОБА_9 зазначає про те, що є матір`ю загиблого ОСОБА_12 . В зв`язку із кримінальним правопорушенням, в якому обвинувачується ОСОБА_7 їй було спричинено моральну та матеріальну шкоду. Матеріальна шкода складається з витрат на поховання сина в розмірі 16105,00 грн. та витрат на гранітний пам`ятник в розмірі 106700,00 грн. Всього витрат здійснено на загальну суму 122805,00 грн. 
На момент скоєння ДТП цивільна правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ПрАТ «ХМСК». Страхова сума за шкоду життю та здоров`ю становить 260000,00 грн., а, отже, з ПрАТ «ХМСК» підлягають стягненню в межах страхового відшкодування 50076,00 грн. майнової шкоди та 16692,00 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_7 просить стягнути 72729,00 грн. майнової шкоди та 983318,00 грн. моральної шкоди.
ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 подала позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та співвідповідача ПрАТ «ХМСК» про відшкодування моральної та майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» 150228,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника, 16692,00 грн. моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 983318,00 грн. моральної шкоди.
ОСОБА_14 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_15 подала позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та співвідповідача ПрАТ «ХМСК» про відшкодування моральної та майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» 150228,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника та 16692,00 грн. моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 983318,00 грн. моральної шкоди.
Розглядаючи заявлені цивільні позови суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В той же час, за приписами п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1статті 22 Закону № 1961-IV).
Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (абзац перший пункту 36.1статті 36 Закону № 1961-IV).
В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 була застрахована в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно листа-відповіді від Моторного (транспортного) страхового бюро України на лист представника потерпілих №9-03/40795 від 23.09.2024 станом на дату страхового випадку (27.12.2019) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу - автомобіль «ВАЗ2114», реєстраційний номер НОМЕР_1 був наявний та був переоформлений на ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», до ЦБД МТСБУ страховиком внесено інформацію про страхову суму за шкоду життю та здоров`ю в розмірі 260000,00 грн. Також, як зазначено у відповіді МТСБУ ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» припинив членство в МТСБУ з 02.08.2021 та позбавлений ліцензії на право укладення договорів ОСЦПВВНТЗ. 
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно сталої правової позиції Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 указаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР), шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності Верховний Суд у Постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц зазначив, що за положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.
Оскільки, як встановлено судом при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована на мемент ДТП, за спричинену шкоду повиннаен відповідати страховик ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» в межах страхової суми 2600000,00 грн. згідно з нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, на момент страхового випадку.
Зокрема, стаття 27 зазначеного закону в редакції, яка була чинною на 27.12.2019 регулювала виплату страхового відшкодування щодо шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого. Законом встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У 2019 році мінімальна заробітна плата становила 4173,00 грн., отже сума страхового відшкодування становить не менше 150228,00 грн.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. У 2019 році мінімальна заробітна плата становила 4173,00 грн., отже сума страхового відшкодування становить 50076,00 грн. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (4173,00 грн. мінімальна заробітна плата в 2019 році), що становить 50076,00 грн.. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. 
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Щодо майнової шкоди:
Розмір відшкодування ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» обмежений 260000,00 грн., що в рівних частках на всіх цивільних позивачів становить 86666,67 грн., інша сума доведеної відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенняи підлягає стягненню саме з обвинуваченого ОСОБА_7 .
В той же час, відповідно до статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
ОСОБА_9 просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» в межах страхового відшкодування 50076,00 грн. майнової шкоди та 16692,00 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_7 просить стягнути 72729,00 грн. майнової шкоди та 983318,00 грн. моральної шкоди. 
В судовому засіданні встановлено факт понесення потерпілою ОСОБА_9 витрат на поховання в розмірі 16105,00 грн. та витрат на гранітний пам`ятник в розмірі 106700,00 грн. Всього витрат здійснено на загальну суму 122805,00 грн. Зазначені витрати підлягають стягненню з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» у заявленому розмірі 50076,00 грн., та в розмірі 72729,00 грн. з обвинуваченого. 
ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 подала позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та співвідповідача ПрАТ «ХМСК» про відшкодування моральної та майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» 150228,00 грн. на відшкодування шкоди, завданою внаслідок втрати годувальника та 16692,00 грн. моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 983318,00 грн. моральної шкоди.
Оскільки відповідальність ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» обмежена 260000,00 грн., з страхової компанії підлягає стягненню сума відшкодування шкоди, завданою внаслідок втрати годувальника в розмірі 96616,01. Зазначена сума вирахувана судом виходячи з того, що загальна сума страхового відшкодування, не перевищує 260000,00 грн., що в рівних частках на всіх позивачів складає 86666,67 грн. Однак, ОСОБА_9 заявила позов до ПРАТ «ХМСК» на загальну суму 66768,00грн., а, отже, різниця в розмірі 19898,67 збільшена щодо позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_14 до ПРАТ «ХМСК». Таким чином, з ПРАТ «ХМСК» на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 підлягає стягненню 96616,00 грн. на відшкодування шкоди, завданою внаслідок втрати годувальника. В цій частині позовна заява ОСОБА_10 підлягає задоволенню частково. 
ОСОБА_14 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_15 подала позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та співвідповідача ПрАТ «ХМСК» про відшкодування моральної та майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» 150228,00 грн. на відшкодування шкоди, завданою внаслідок втрати годувальника та 16692,00 грн. моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 983318,00 грн. моральної шкоди. Позов ОСОБА_14 в частині стягнення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме в частині відшкодування шкоди, завданою внаслідок втрати годувальника, також підлягає частковому задоволенню в розмірі 96616,00 грн.
До ОСОБА_7 позовні вимоги у частині стягнення шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника позивачами не завлялись.
Щодо стягнення моральної шкоди. 
За змістом ч.ч. 1, 2ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч.1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.
У суду не виникає сумніву, що діями обвинуваченого потерпілим завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що потерпілі зазнали непоправної втрати у зв`язку зі смертю сина та батька їх неповнолітніх дітей. 
Після подій 27.12.2019, смерті ОСОБА_12 його мати зазнає постійного душевного болю та відчуття непоправної втрати та страждань, всі потерпілі відчувають постійні нервові переживання, стривоженість, дискомфорт, стали проявлятися емоційні спалахи, вимушені звертатися за медичною допомогою, приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. Внаслідок дій ОСОБА_7 , порушено звичний спосіб життя їх родини, воно перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, нервовим навантаженням. Мати ОСОБА_12 , ОСОБА_9 залишилась без єдиного сина в похилому віці, а неповнолітні діти ОСОБА_13 та ОСОБА_15 зростають без батька, який їх любив та опікувався ними. 
Як встановлено у судовому розгляді, шкоду ОСОБА_7 потерпілим добровільно не відшкодовував. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих моральну шкоду, а саме потерпілій ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500 000,00 грн. та, в розмірі 500 000,00 гривень, неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в рівних частках по 250000,00 кожному. 
Однак, частина моральної шкоди, у заявленому в позові розмірі 16692,00 грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», в іншій частині, в розмірі 483308,00 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого.
Крім того суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.
Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.
Згідно Довідок про витрати на проведення судових експертиз, у цьому кримінальному провадженні документально підтверджені витрати на проведення  судової автотехнічноїх експертизи №7/196/197СЕ-20 від 12.02.2020 в розмірі 1884,12 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи №506 від 29.01.2024 в розмірі 13252,40 грн. та судової автотехнічної експертизи № 1598/2427 від 29.03.2024 в розмірі 11359,20 грн. Зазначені судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, адже автомобіль ВАЗ 2114 р.н. НОМЕР_1 , який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, за поясненнями учасників провадження, був повернутий володільцю та вподальшому відчужений власницею у період, коли кримінальне провадження було закрите за постановою слідчого, яка вподальшому була скасована в судовому порядку. 
Стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. У судових дебатах таке клопотання заявила представник потерпілих, воно було підтримано потрепілими. Однак, зважаючи на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд не вважає таке клопотання обгрунтованим та не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня його затримання на виконання вироку суду.
Строк відбуття додаткового покарання рахувати з моменту відбуття основного покарання (ст. 55 КК України).
Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ПрАТ «ХМСК» задовольнити частково.
Стягнути з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (код ЄДРПОУ 21186813) на користь ОСОБА_9 50076,00 грн. у відшкодування майнової шкоди та 16692,00 грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, а всього 66768,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 72729,00 грн. у відшкодування майнової шкоди та 483308,00 грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, а всього 556037,00 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ПрАТ «ХМСК» задовольнити частково.
Стягнути з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (код ЄДРПОУ 21186813) на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 96616,00 грн. у відшкодування майнової шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 250000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 та ПрАТ «ХМСК» задовольнити частково.
Стягнути з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (код ЄДРПОУ 21186813) на користь ОСОБА_14 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_15 96616,00 грн. у відшкодування майнової шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 250000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні №12019220000001864 в розмірі 26495,72 грн. 

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуюча суддя    ОСОБА_21