ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 243/2619/21
провадження № 51-5281км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 	
за участю: секретаря судового засідання захисника прокурора	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Єнакієве Донецької області, жительки  АДРЕСА_1 , 
на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року.
Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено до позбавлення волі: за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України (далі - КК) - на строк 3 роки, за частиною 4 статті 189 КК - на строк 4 роки, а за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК остаточно - на строк 6 років.
2. Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржені.
3. Суд визнав доведеним, що 12 листопада 2020 року приблизно о 18:30 засуджені, попередньо домовившись про вимагання майна у ОСОБА_10 , прибули на автомобілі до його помешкання на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 залишилась в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зайшли до квартири і, вимагаючи в ОСОБА_10 сплатити неіснуючий борг перед ОСОБА_7 у розмірі 50 000 грн, побили його, зв`язали руки пластиковою затяжкою, вивели на вулицю і тим же автомобілем відвезли до квартири його батька ОСОБА_11 на АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 залишилась в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою.
4. В цій квартирі приблизно о 19:00 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили бити ОСОБА_10 , погрожували йому й його батьку пневматичним пістолетом. Зв`язавши батька, вони придушували ОСОБА_10 і занурювали його голову у відро з водою. Згодом нападники заволоділи належними ОСОБА_11 3500 грн, 1600 доларів США та мобільним телефоном «Nоkіа» вартістю 326,67 грн. 
5. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вивели батька та сина, посадили в автомобіль, на якому ОСОБА_7 відвезла всіх до місця роботи ОСОБА_10 на АДРЕСА_4. Завівши того до приміщення, вони знову його били, придушували та занурювали головою у відро з водою, вимагаючи гроші та золоті вироби.
6. Потім, вивівши назовні та помістивши ОСОБА_10 в багажник автомобіля, всі учасники події направились до водного каналу «Сіверський Донець-Донбас», де ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знову застосували до ОСОБА_10 насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, поки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 перебували в автомобілі. Згодом засуджені залишили потерпілого та його батька на березі каналу.
7. Таким чином ОСОБА_7 , діючи у групі, шляхом вимагання заволоділа 3500 грн, 1600 доларів США та мобільним телефоном «Nоkіа C2 01» ОСОБА_11 , а також брала участь у викраденні двох осіб, яке тривало приблизно з 18:30 до 22:30 12 листопада 2020 року. В результаті дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які умислом ОСОБА_7 не охоплювались, ОСОБА_10 було заподіяно тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, у тому числі й тяжких.
8. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 

9. Захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального (далі - КПК), просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
10. Він стверджує, що діях засудженої відсутній склад інкримінованих злочинів, суди здійснили судовий розгляд неповно, не надали належної оцінки доказам, неправильно встановили фактичні обставини справи і постановили рішення, що не відповідають вимогам статті 370 КПК.
11. В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те що:
- не доведена об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого статтею 189 КК, оскільки засуджені лише просили повернути раніше викрадене ОСОБА_10 майно;
- ОСОБА_10 сам був ініціатором переміщення зі своєї квартири до квартири батька, місця своєї роботи та інших місць, що виключає відповідальність за статтею 146 КК;
- обвинувачення ґрунтується лише на непослідовних та суперечливих показаннях потерпілих;
- порушено право засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист через безпідставне затримання, тривале тримання під вартою без належного оформлення, відібрання у них біологічних зразків без захисника;
- експертизи проведені експертами системи МВС є недопустимими доказами через відсутність постанови слідчого про призначення експертиз; 
- висновки судово-медичних експертиз є недопустимими, оскільки медична документація потерпілого ОСОБА_10 у належний спосіб не вилучались;
- слідчим суддею порушено порядок розгляду клопотань про продовження строків тримання під вартою; 
- судом безпосередньо не досліджено речові докази, на які суд посилається у вироку, не призначено судової психіатричної експертизи щодо осудності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 
- сума моральної шкоди, яку суд стягнув з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є несправедливою, оскільки не враховано, що засуджена в рахунок відшкодування сплатила потерпілим 4000 доларів США. 
12. На думку захисту суддя міськрайонного суду ОСОБА_12 проявила упередженість до засудженої і призначила несправедливо суворе покарання.
13. Також сторона захисту зазначає, що апеляційний суд не вирішив заявлених нею клопотань та не вказав підстави, з яких їх апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а тому його ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК.
Позиції учасників касаційного розгляду

14. У судовому засіданні захисник підтримав свої касаційні вимоги.
15. Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни.
16. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

17. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені сторонами доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення. 
18. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК. 
19. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
20. Суд також зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що це істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі[1], а також вплинуло або могло вплинути на правильність висновків суду щодо обставин справи.
Щодо доведеності винуватості та кваліфікації діянь засудженої

21. Суд відзначає, що засуджена не заперечувала своєї причетності до подій описаних в обвинувальному акті. Доводи захисту зводяться до того, що засуджена не мала умислу на вимагання чужого майна, а намагались повернути кошти, начебто викрадені у неї потерпілим ОСОБА_10 .
22. Суд не вважає, що ці доводи спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо доведеності в діях засудженої складу інкримінованих їй злочинів. 
23. Суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , який під час досудового розслідування і у судових засіданнях заявляв, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побили його за те, що він нібито вкрав гроші у ОСОБА_7 , а згодом зв`язаного утримували та переміщали проти його волі. Ці його показання узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків та письмовими доказами у справі, зокрема результатами слідчих експериментів, протоколами слідчих дій та висновками експертиз.
24. Засуджена в суді підтвердила, що була ініціатором примушування потерпілого до передачі майна та його покарання за вчинену пожежу в домоволодінні її матері. За її словами, про схованку на горищі у флігелі, де мало знаходитись 50000 грн та 200-300 гр золота, вона дізналась від своєї матері перед її смертю. Також вона повідомила, що підозрювала у крадіжці ОСОБА_10 , однак на час події до поліції з цього приводу не зверталась. 
25. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав таку версію непереконливою, адже  ОСОБА_10 категорично заперечив, що брав будь-яке майно в домоволодінні ОСОБА_13 . Жодних доказів, які б можна було перевірити, на підтвердження факту існування грошей та цінностей, а також причетності потерпілого до вчинення крадіжки стороною захисту не було надано. Інформації щодо наявності інших цивільно-правових відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 суду також не надано.
26. За таких обставин Суд відхиляє посилання сторони захисту на те, що засуджена мала право на пред`явлення вимоги про виконання певного зобов`язання та лише примушувала потерпілого до виконання зобов`язання. 
27. Також на підставі досліджених доказів, судами встановлено, що в ході вимагання потерпілих зв`язували пластиковою стрічкою, протягом майже чотирьох годин під примусом перевозили в автомобілі, зокрема ОСОБА_10 в багажнику автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .
28. Такий перебіг подій поза розумним сумнівом свідчить про те, що потерпілі не діяли за своєю волею, а були викрадені з корисливих мотивів групою осіб.
29. Сторона захисту в обґрунтування недостовірності показань потерпілих посилається на їх суперечливість. Однак Суд нагадує, що відповідно до статті 433 КПК вирішення питання достовірності доказів і їх достатності для встановлення факту, на доведення якого вони надані, є перш за все задачею судів попередніх інстанцій і в цій справі Суд не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судів щодо цих фактів.
30. Разом із тим Суд звертає увагу на те, що КПК встановлює запобіжники стосовно недоброчесних потерпілих і свідків, які полягають в тому, що особа несе відповідальність за завідомо неправдиві показання. Крім того, перехресний допит цих осіб дає можливість сторонам кримінального провадження викривати їх на недостовірності у показаннях, а також подавати інформацію щодо недоброчесності учасника судового розгляду,
31. У цьому провадженні такі процесуальні вимоги були дотримані. 
32. Підстав для дачі потерпілими неправдивих показань з метою обмови засуджених судами не встановлено, не наведено їх і в касаційній скарзі.
33. Отже, суди попередніх інстанцій проаналізували докази, надані стороною обвинувачення, зокрема показання потерпілих і свідків, оцінили висновки експертиз та навели розгорнуті аргументи, чому вони у сукупності доводять винуватість засудженої. Вони дійшли висновку, що докази зібрані у відповідності з вимогами КПК та обґрунтовано визнали їх належними, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню і допустимими, які не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам, об`єктивно узгоджуються між собою. 
34. Правова оцінка діянь засудженої за частиною 2 статті 146 і частиною 4 статті 189 КК є правильною і доводами касаційної скарги не спростована.
Щодо незаконності складу суду
35. Сторона захисту вважає, що суддя ОСОБА_12 не мала права розглядати справу щодо засудженої, оскільки тривалий час була знайома з обвинуваченою.
36. Як видно з матеріалів провадження, заявлений суддею ОСОБА_12 самовідвід, а також три відводи, заявлені їй стороною захисту та представником потерпілого ОСОБА_10 розглянуті відповідно до вимог статті 81 КПК іншими суддями Слов`янського міськрайонного суду. Викладені в заявах доводи визнані необґрунтованими, внаслідок чого були ухвалені рішення про відмову в їх задоволенні. Обставин, передбачених статтею 75 КПК у касаційній скарзі не наведено.
37. Таким чином, всі аргументи сторони захисту щодо можливої упередженості судді були проаналізовані та розглянуті відповідно до вимог КПК, тому Суд відхиляє доводи скарги в цій частині.
Щодо покарання
38. Суд вважає, що переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженій покарання, в касаційній скарзі не наведено.
39. Відповідно до статей 50, 65 КК засудженій особі має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
40. Призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, один з яких відповідно до статті 12 КК є тяжким. Також суд врахував, що саме засуджена була ініціатором вимагання, не визнала своєї вини, недостатньо усвідомила протиправний характер своєї поведінки, належних висновків щодо необхідності виправлення не зробила.
41. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судами у цій справі не встановлено, а вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю визнано обтяжуючою обставиною.
42. Суд погоджується з тим, що висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, а досудова доповідь складається лише з метою забезпечення інформацією, що характеризує особу обвинуваченого.
43. Також Суд зазначає, що у справах публічного обвинувачення позиція потерпілого стосовно покарання не є обов`язковою для суду і не має пріоритету над іншими обставинами справи, тому не вбачає порушення у тому, що суд не визнав підставою для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання відсутність претензій з боку потерпілих. 
44. За таких обставин, призначене засудженій покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для, застосування положень статей 69, 75 КК або пом`якшення призначеного покарання Суд не вбачає.
Щодо інших доводів
45. Сторона захисту наводить у скарзі ряд доводів, які вважає підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема про порушення права на захист через їх безпідставне затримання, відібрання у них біологічних зразків без захисника, примус до відмови від захисників, недопустимості висновків судових експертиз щодо ступеню тяжкості, заподіяних ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . 
46. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 425 КПК захисник має право подати касаційну скаргу лише у частині, що стосується інтересів засудженого.
47. У цьому провадженні захисник ОСОБА_5 подав скаргу в інтересах засудженої  ОСОБА_7 .
48. Засуджені у цій справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судові рішення в касаційному порядку не оскаржували.
49. Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, в своїх рішення прямо вказали, що спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 умислом ОСОБА_7 не охоплювались і в провину їй не ставились.
50. За таких обставин Суд не вважає за необхідне детально розглядати згадані доводи захисту, оскільки докази, допустимість, яких ставить під сумнів захисник, стосуються ступеня тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та обставин їх заподіяння іншими співучасниками вчинених кримінальних правопорушень.
51. Питання стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілих вирішено відповідно до КПК. Сплата ОСОБА_7 коштів в добровільному порядку не може впливати на розмір відшкодування іншими засудженими.
Підсумок
52. Таким чином, суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженої у вимаганні чужого майна та викраденні двох людей. 
53. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги захисника. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
54. Отже, у ході касаційного розгляду кримінального провадження Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника- без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Постанови від 28 січня 2020року, № 456/2742/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87672451; від 17 жовтня 2022 року, № 759/1333/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106841639.