ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2026 року справа №200/6303/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 200/6303/25 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 31.01.2025 року №057250006203 (5357/03-16) щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та скасування рішення від 31.01.2025 року №057250006203 (5357/03-16); зобов`язання переглянути заяву від 22 січня 2025 року №393 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із зарахуванням до: - пільгового стажу в умовах зайнятості на підземних роботах в шахті: період навчання з 01.10.1992 по 10.04.1993 в Професійно-технічному училищі №63 м. Новогродівка; періоди роботи на Відокремленому підрозділі “Шахта 1-3 “Новогродівка” Державного підприємства “Селидіввугілля” з 19.02.1993 по 01.04.1993 в якості учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті, з 02.04.1993 по 02.09.1996 у якості електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем у шахті, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року в якості електрослюсаря підземного 5 розряду, з 12.09.1997 по 31.12.2001 в якості гірничого нормувальника; страхового стажу період роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.06.2018 по 31.07.2024 на Відокремленому підрозділі “Шахта “Котляревська” Державного підприємства “Селидіввугілля” та врахуванням заробітної плати за цей період до розрахунку середньої заробітної плати для визначення пенсії за цей період (незалежно від сплати страхових внесків).
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 22.01.2025 року звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, проте відповідач 1 рішенням від 31.01.2025 року №057250006203 відмовив у призначенні пенсії через не зарахування до страхового та пільгового стажу спірних періодів навчання та роботи. Зазначив, що надані документи до заяви про призначення пенсії підтверджують наявність у нього пільгового стажу за Списком 1 більше 10 років. Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 31.01.2025 року №057250006203 вважає протиправним, просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 200/6303/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.01.2025 року №057250006203 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 року про призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 року та з 26.07.2018 по 31.07.2024 року та до пільгового стажу за Списком №1 період навчання з 01.10.1992 по 18.02.1993 року, періоди роботи з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 02.04.1993 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року, з 13.09.1997 по 31.12.2001 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , є особою, що претендує на призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є суб`єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
31.01.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло рішення №057250006203 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Рішення обґрунтоване таким.
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 22.01.2025 року. Вік заявника 50 років. Страховий стаж становить 30 років 1 день в тому числі за Списком №1 – 5 років 04 місяці 3 дні. До пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи за довідками від 26.02.2024 № 26/75, оскільки до наказів про атестацію робочих місць №77-ТБ від 29.12.1995 та №781-ОТ від 26.05.2000 додані “переглянуті” списки професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1. Накази про перегляд списків та списків професій, до перегляду не надані. Пільговий стаж зараховано за індивідуальними відомостями про застраховану особу. Вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту першого частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу.
Суд встановив на підставі диплому серії НОМЕР_1 від 12.04.1993 року, що ОСОБА_1 01 жовтня 1992 року вступив в професійно-технічне училище №63 м. Новогродівка і 10 квітня 1993 року закінчив повний курс названого училища на базі середньої освіти за професією електрослюсар підземний. 
Суд встановив на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.10.1992 року, що ОСОБА_1 працював у ВП “Шахта 1/3 “Новогродівська” ДП “Селидіввугілля” у період з 05.10.1992 по 17.01.2008 року, а саме:
- на підставі наказу № 185к від 06.10.1992 року прийнято учнем електрослюсаря чергового з ремонту обладнання;
- на підставі наказу № 40к від 26.02.1993 року переведено учнем електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №758 від 20.04.1993 року переведено електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №126к від 02.09.1996 року переведено інженером постачання у відділ МТЗ;
- на підставі наказу №27к від 24.02.1997 року переведено електрослюсарем підземним 5 розряду на дільницю з ремонту обладнання;
- на підставі наказу №132к від 12.09.1997 року переведено дільничним гірничим нормувальником;
- на підставі наказу №1176 від 30.08.2005 року переведено заступником директора з економічних та фінансових питань;
- на підставі наказу №195 від 01.02.2006 року переведено заступником директора з економіки;
- на підставі наказу №73к від 16.05.2006 року переведено дільничним гірничим нормувальником;
- на підставі наказу №11к від 18.01.2008 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.
Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/75 від 26.02.2024 року, видана ВП “Шахта 1/3 “Новогродівська” ДП “Селидіввугілля”, відповідно до якої ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах і за періоди з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 01.04.1993 по 10.05.1994 року, з 10.05.1994 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1010100а. Підстава: Постанова Ради Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року, Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року та у період з 12.09.1997 по 01.09.2005 року виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією гірничий нормувальник 50% і більше робітничого часу зайнятий на підземних роботах, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1.1г. Підстава: Постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року. Наказ про атестацію робочих місць №77-ТБ від 29.12.1995 року, наказ №781-ат від 26.05.2000 року. 
Крім того, суд встановив на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.10.1992 року, що ОСОБА_1 працював у ВП “Шахта “Росія” ДП “Селидіввугілля” у період з 22.01.2008 по 31.07.2024 року, а саме:
- на підставі наказу № 81к від 21.01.2008 року прийнято начальником відділу праці та заробітної плати;
- на підставі наказу № 1178к від 26.07.2018 року призначено заступником директора з економічних та фінансових питань;
- на підставі наказу №960а від 31.07.2014 звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 навчання з 01.10.1992 по 10.04.1993 року, періоди роботи з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 02.04.1993 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року, з 13.09.1997 по 31.12.2001 року зараховано до страхового стажу, проте не зараховано до пільгового стажу за Списком №1, період роботи з 01.01.1999 по 31.12.1999 року зараховано до пільгового стажу за Списком №2, період роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 року зараховано до страхового та пільгового стажу за Списком №2 (при цьому, загальний зарахований період становить 2 роки 6 місяців), період з 01.06.2018 по 25.07.2018 року зараховано до страхового та пільгового стажу за Списком №2 (при цьому, загальний зарахований період становить 2 місяці), період з 26.07.2018 по 31.07.2024 року не зараховано до страхового стажу.
На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь листом від 08.04.2025 року №8049-6971/Д-02/8-0500/25, відповідно до якої до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.06.2018 по 31.07.2024 року, оскільки за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду України за зазначені періоди.
Отже, спірною обставиною у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через не зарахування певних періодів навчання та роботи до страхового та пільгового стажу за Списком 1.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
На підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.
Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу № 637).
Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).
Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
В період з 26.01.1991 по 11.03.1994 на підставі постанови Верховної Ради України 12.09.1991 №1545-XII “Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” на території України застосовувався Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.
В період з 11.03.1994 по 16.01.2003 застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
З 16.01.2003 по 24.06.2016 застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36.
В період з 03.08.2016 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.
Як визначено пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:
1) відсутність трудової книжки;
2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що визначені положеннями зазначеної статті, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.
Стосовно не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 02.04.1993 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року, з 13.09.1997 по 31.12.2001 року суд зазначає таке.
Судом встановлено, що насамперед записами у трудовій книжці підтверджується пільговий характер роботи позивача у вищезазначений період, та відомостями довідки №26/75 від 26.02.2024 року, виданої ВП “Шахта 1/3 “Новогродівська” ДП “Селидіввугілля”.
Стосовно не зарахування до пільгового стажу позивача вказаних періодів роботи за довідками від 26.02.2024 № 26/75, оскільки до наказів про атестацію робочих місць № 77-ТБ від 29.12.1995 та № 781-ОТ від 26.05.2000 додані “переглянуті” списки професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1, суд зазначає таке.
Згідно статті 101 Закону України “Про пенсійне забезпечення” органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України “Про пенсійне забезпечення” є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Суд звертає увагу, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Крім того, суд зазначає що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, зокрема, не внесення відомостей про проведення атестації робочих місць на підприємстві, а також іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.
Отже, не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком 1 періодів з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 02.04.1993 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року, з 13.09.1997 по 31.12.2001 року, є протиправним.
Стосовно не зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду навчання з 01.10.1992 по 10.04.1993 року суд зазначає таке.
Пунктом “д” частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Законом України “Про професійну (професійно-технічну) освіту” № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. 1 ст. 38 “Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти”, обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
За положенням ст.3 Закону, професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.
Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.
Відповідно до ст. 5 Закону, професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
За змістом статті 17 Закону України Про професійно-технічну освіту, професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону, професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, вказаною нормою передбачено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Аналогічний висновок щодо зарахування періоду навчання позивача в технікумі до пільгового стажу міститься в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17, ухвалі від 07 лютого 2024 року справа №280/3343/23.
Згідно диплому серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 навчався з 01.10.1992 року до 10.04.1993 року за професією електрослюсар підземний.
Суд встановив, що позивач 19.02.1993 року прийнятий на посаду електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті.
Отже, враховуючи, що перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем працевлаштування за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників не перевищує трьох місяців, період навчання позивача підлягає зарахуванню до спеціального стажу за Списком №1.
Водночас, враховуючи те, що суд дійшов висновку, що зарахуванню до пільгового стажу підлягає період роботи з 19.02.1993 по 02.09.1996 року та відсутність законних підстав для подвійного зарахування стажу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 навчання у професійно-технічному училищі №63 з 01.10.1992 року до 18.02.1993 року за виключенням вже зарахованих періодів.
Стосовно не зарахування до страхового стажу періодів з 01.03.2010 по 31.12.2010 року та з 01.06.2018 по 31.07.2024 року суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Відповідно до статті 11 цього Закону, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Положеннями статті 20 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), - не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Судом встановлено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) станом на 23.01.2025 року стосовно позивача, що Відокремленим підрозділом “Шахта 1/3 “Новогродівська” Державного підприємства “Селидіввугілля” як страхувальником за період з 01.06.2018 по 31.12.2020 року нараховано заробітну плату та сплачено страхові внески, за періоди з 01.03.2010 по 31.12.2010 року та з 01.01.2021 по 31.07.2024 року нараховано заробітну плату, проте не сплачено страхові внески.
Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем – платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, станом на дату розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття спірного рішення індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно позивача була наявна інформація про сплату страхових внесків роботодавцем позивача за період з 01.06.2018 по 31.12.2020 року, проте відповідач зарахував вказаний період частково з 01.06.2018 по 25.07.2018 року, не надавши жодних пояснень з цього приводу.
Враховуючи зазначене, періоди роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 року, з 26.07.2018 по 31.07.2024 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Водночас, стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.06.2018 по 25.07.2024 року, суд звертає увагу, що зазначений період роботи вже зараховано позивачу до страхового стажу.
Враховуючи положення ст. 2 КАС України, судовому захисту підлягають тільки порушені права. 
Таким чином, права позивача в цій частині не порушені, отже вимоги позивача є передчасними, та задоволенню не підлягають.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку частково задовольнити адміністративний позов, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.01.2025 року №057250006203 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 року про призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 року та з 26.07.2018 по 31.07.2024 року та до пільгового стажу за Списком №1 період навчання з 01.10.1992 по 18.02.1993 року, періоди роботи з 19.02.1993 по 01.04.1993 року, з 02.04.1993 по 02.09.1996 року, з 24.02.1997 по 12.09.1997 року, з 13.09.1997 по 31.12.2001 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 200/6303/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 200/6303/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар