Є.у.н.с.474/445/25
Провадження № 2/512/94/26
"26" січня 2026 р. с-ще Саврань
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,
за участю секретаря - Тімановського А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Пархомчук С.В. в інтересах ТОВ «ФК Кеш ту гоу», за допомогою системи Електронний суд» звернувся до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з останньої - заборгованість за кредитним договором.
З ухвали Врадіївського районного суду Одеської області від 20.05.2025 вбачається, що цивільну справу за позовом ТОВ «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано до Подільського міськрайонного суду Одеської області для розгляду по суті на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України (а.с.40).
З ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2025 вбачається, що цивільну справу за позовом ТОВ «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано до Савранського районного суду Одеської області для розгляду по суті на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України (а.с.46)
Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.
Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 27.09.2020 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №154698 про надання фінансового кредиту, який укладений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту становить 4000,00 грн., строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка - 2% в день або 730% річних. Відповідач умови договору не виконує та згідно виписки за кредитним договором станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості становить 20800,00 грн., з яких 4000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16800,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами.
Крім того, представник позивача вказав, що 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Враховуючи, що відповідач умови договору не виконує, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.
Разом з позовом до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 5 на звороті).
Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 15.09.2025 вказаний позов залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.54-55).
29.09.2025 через систему Електронний суд надійшла заява представника позивача про усунення недоліків (а.с.60-64).
Разом з цим, представник надав суду клопотання про витребування доказів, а саме витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків у банку та виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 (а.с.57-58).
Ухвалою суду від 29.09.2025 клопотання представника позивача задоволено; справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи на 03.11.2025; роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.71-72). 
Крім того, 31.10.2025 до суду надійшло клопотання про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи (а.с.74-76).
Так, з вказаного клопотання вбачається, що представник позивача просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. (а.с.74-76).
У зв`язку з відсутністю інформації з АТ КБ «Приват банк» слухання справи відкладено на 15.12.2025.
14.11.2025 до суду надійшла інформація про рух коштів на карті відповідача №5168742715546770 ( НОМЕР_2 ) (а.с.86-87).
У зв`язку з неявкою відповідача слухання справи відкладено на 26.01.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився в позовній заяві зазначив про розгляд справи без йо участі (а.с.5 на звороті).
Крім того, матеріали справи містять довідку про доставку електронного документу (судової повістки) до електронного кабінету позивача та його представника в підсистемі ЄСІТС (а.с.91, 92). 
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
03.11.2025, 15.12.2026, 26.12.2026 відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду повернулися конверти з відміткою Укрпошти про те що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.83,89,90).
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання».
Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів.
Таким чином, правом подати відзив відповідач ОСОБА_1 не скористався. 
До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомив, як і не надав відзив на позовну заяву.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачка не скористалася.
Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що 27.09.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №154698 та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису KL7443 (а.с.28-30).
Згідно п.п. 1.1., 1.2. та 1.3 вказаного договору сума фінансового кредиту становить 4000,00 грн. строк дії договору - 30 днів та за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу.
Відповідно до пункту 4.3 договору вбачається, якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору клієнт зобов`язаний за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів (а.с.29). 
З додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №154698 від 27.09.2020 вбачається, що сума кредиту - 4000,00 грн.; строк, на який надано кредит - 30 днів; фіксована процентна ставка за день 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 2400,00 грн.; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) - 5%; всього до оплати 6400,00 грн. (а.с.30).
В матеріалах справи міститься вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.01.2025 згідно якої вбачається, що на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ ФК «Кеш ту гоу». Крім того, у вказаній вимогі зазначено реквізити для сплати суми боргу за кредитним договором (а.с.19).
Матеріали справи містять договір факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 з якого вбачається, що ТОВ «Займер» відступає право вимоги ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» (а.с.11-14).
З вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, яку надав представник позивача вбачається, що заборгованість по кредитному договору перед кредитором ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» на дату відступлення прав вимоги вбачається, про заборгованість відповідачки у сумі 20800,00 грн., з яких 4000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 16800,00 грн. - заборгованість за комісіями і відсотками (а.с.19).
З виписки з особового рахунку за кредитним договором №154698 від 27.09.2020 вбачається, що у ОСОБА_1 існує заборгованість перед позивачем у сумі 20800,00 грн. (а.с.20).
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 також вбачається, що загальна сума заборгованості перед позивачем становить 20800,00 грн. (а.с.21).
З довідки директора ТОВ «Займер» про ідентифікацію вбачається, про те що 27.09.2020 відправлено одноразовий ідентифікатор KL7443 на номер телефону НОМЕР_3 (а.с.22). 
Матеріали справи містяться платіжні доручення з яких вбачається про оплату ТОВ ФК «Кеш ту гоу» отримувачу ТОВ «Займер» за відступлення права вимоги по договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.8,9).
З матеріалів справи вбачається довідка ТОВ «Платежі онлайн» про дані транзакції, а саме номер транзакції - 30118-59223-14797; номер замовлення - А301626В161466СLY154698N1008817; сума - 4000,00 грн.; дата та час - 27.09.2020 о 08 годині 52 хвилин 03 секунди; номер платіжної карти НОМЕР_4 ; емітент платіжної картки PRIVAT BANK, код авторизації - 301502; видача кредиту #154698 (а.с.27).
Крім того, в матеріалах справи міститься інформація про надсилання відповідачці поштової кореспонденції (а.с.31).
З розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача перед позивачем станом на 25.04.2021 існує заборгованість у розмірі 20800,00 грн. (а.с.66-70).
Матеріали справи містять інформацію з АТ КБ «Приватбанк» згідно якого вбачається, що станом на 27.09.2020 були відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_1 : НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 ), НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ), НОМЕР_8 ( НОМЕР_9 ) (а.с.86-87).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно довідки про ідентифікацію вбачається, що договір №154698 від 27.09.2020 було підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора KL7443, який був направлений відповідачці на телефонний номер НОМЕР_3 (а.с.28-29).
Таким чином, суд вважає що вказаний договір між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено згідно чинного законодавства.
Крім того, матеріали справи містять договір факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 укладено між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.11-14).
За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами частини 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
Відповідно до кредитного договору №154698 від 27.09.2020, ТОВ «Займер» надало відповідачці фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів, тобто з 27.09.2020 до 26.10.2020. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу набуло право вимоги заборгованості. 
Отже, відповідно до умов договору відповідач мав повернути отримані в кредит кошти, сплатити проценти за користування кредитом в строк до 26.10.2020.
У постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що заборгованість відповідача за вищевказаним договором, що нарахована позивачем станом на 13.01.2025, виходить за межі строку дії договору.
Суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору.
Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно в період з 27.09.2020 по 26.10.2020, виходячи із розміру кредиту 4 000,00 грн., процентної ставки 2%, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 2400,00 грн.
Разом з тим зазначене вбачається з додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №154698, а саме: що сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 2400,00 грн., сума кредиту - 4000,00 грн., до сплати всього 6400,00 грн. (а.с.30).
Щодо заборгованості за тілом кредиту, яка становить 4000,00 грн., враховуючи відсутність доказів щодо їх повного чи часткового погашення відповідачем, суд приходить до висновку про порушення прав позивача з боку останнього, що полягає у неповерненні коштів за кредитним договором у цій сумі, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.
Так, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 154698 від 27.09.2020 підлягають задоволенню частково, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 6400,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2400,00 грн. заборгованість за процентами.
Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями частин 1-4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення.
Щодо витрат на правову допомогу.
31.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача Пархомчука С.В. про розподіл/відшкодуання/компесацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. З вказаної заяви вбачається, що представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00грн. (а.с.74-76).
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором; свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019р. на ім`я Пархомчука С.В.; довіреності від 30.12.2024р.; акт про отримання правової допомоги від 21.10.2025; платіжної інструкції № 3 9145 від 03.06.2025р. на суму 10500 грн. (а.с. 18, 77, 78, 78 на звороті).
Розділом 3 договору визначена ціна договору та порядок розрахунку. Так, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги за цим договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
З акту про отримання правової допомоги від 21.10.2025 на загальну суму 10500,00 грн. з якого вбачається спектр послуг адвоката, а саме: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості та витрачено час 1 годину що еквівалентно 2000,00 грн.; складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи та витрачено час 2,5 години що еквівалентно 5000,00 грн.; складення інших клопотань, заяв до суду та витрачено час 1,5 години що еквівалентно 3000,00 грн.; канцелярські витрати - 500,00 грн.(а.с.78);
Суд приймає до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Крім того, суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року).
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі № 910/8342/21).
Суд приймає до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями пунктом 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17).
Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року.
Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, суд враховує, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів, справа розглянута у спрощеному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Так, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, з мінімальною кількістю доказів.
Однак, у постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 Верховний Суд дійшов висновків, надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Таким чином, враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 10500,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
За таких обставин на підставі частини 2 статті 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення судового збору.
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) встановлено судовий збір за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3 028 гривень.
За подання позовної заяви з урахуванням її подачі через систему «Електронний суд», підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок (3028,00 х 0,8).
Судовий збір у вказаному розмірі сплачений позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №36699 від 20.03.2025 (а.с.1).
Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення позов ТОВ «ФК Кеш ту гоу» задоволено частково на 30,77% (6400,00 грн. /20800,00 грн. х 100).
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Кеш ту гоу» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у сумі 745,25 грн. (2422,40 грн./ 100 х 30,77%).
На підставі викладеного, відповідно до ст. 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (код ЄДРПОУ 42228158, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) заборгованість за кредитним договором № 154698 від 27.09.2020 в розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (код ЄДРПОУ 42228158, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 745 (сімсот сорок п`ять) грн. 25 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (код ЄДРПОУ 42228158, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.Ю. Брюховецький