Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року Справа№200/10219/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
24 грудня 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний Суд», надійшов позов адвоката Буруджа А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народженні періоди роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993 роки, викладену в рішенні від 26.11.2025 року №0573500009093 про відмову в призначенні пенсії на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на її заяву від 19.11.2025 року;
-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (ЄДРПОУ: 21084076, юридична адреса: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра,7) повторно розглянути заяву від 19.11.2025 року, подану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу без сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993 роки.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09.06.2025 року звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області йому було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
Вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у спарві за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази по справі.
У встановлений судом строк відповідачем відзиву на позов не було подано.
Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
19.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відповідача від 26.11.2025 № 057350009093 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Страховий стаж особи становить 14 років 02 місяці 21 день.
До страхового стажу не зараховано періоди з 10.07.1981 по 24.12.1993, оскільки ім`я по-батькові у довідках про роботу в колгоспі від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04/3 не відповідає паспортним даним.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Щодо доводів відповідача, що до страхового стажу не враховано період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993, оскільки ім`я по-батькові у довідках про роботу в колгоспі від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04/3 не відповідає паспортним даним, суд зазначає наступне.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 20.03.1985, та встановлено, що протягом спірного періоду з 10.07.1981 по 30.04.2000 року позивач безперервно працювала в колгоспі ім. Куйбишева Добропільського району Донецької області УРСР.
В трудовій книжці містяться посилання на відповідні накази (зокрема, про прийняття на роботу та про звільнення); зазначено відповідальну особу, яка заповнювала трудову книжку, міститься її підпис та печатка підприємства.
Щодо довідок від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04-04/3, то вони видані Шахівською сільською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області та підтверджують кількість людино-днів та заробітної плати позивача за період роботи 1981 по 2000 в колгоспі ім Куйбишева та навяні записис про реорганізацію колгоспа.
Довідка містить посилання на ті ж самі накази, що відображені в трудовій книжці позивача, а також посилання на архівні документи, на підставі яких вона видана (зокрема, відповідні форми, особову справу, особову картку).
Зазначене в довідці по-батькові позивача написано російською мовою « ОСОБА_2 » з приміткою «так в документі», оскільки станом на початок спірного періоду (10.07.1981 року) всі документи складалися російською мовою. Це по-батькові також відповідає по-батькові « ОСОБА_2 », яке відображено в трудовій книжці позивача також російською, при цьому ,у трудовій книжці міститься запис про зміну по-батькові на « ОСОБА_3 » на підставі паспорту НОМЕР_1 виданого 01.01.1998 Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області.
Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період її роботи із зазначених відповідачем підстав.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи те, що саме рішення відповідача від 26.11.2025 № 05735000903 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії та не зараховано спірного періоду роботи до страхового стажу, враховуючи приписи ч. 2 статті 9 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде задоволення позовних вимог шляхом:
Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській від 26.11.2025 № 05735000903 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Судом встановлено, що позовна заява подана до суду через систему «Електронний Суд», а отже, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача треба стягнути належну суму судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській від 26.11.2025 № 05735000903 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра,7; код ЄДРПОУ 21084076) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 19.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра,7; код ЄДРПОУ 21084076) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя М.М. Крилова