П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5656/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
02 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 30.01.2025 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 30.01.2025 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 позов задоволено частково:
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що виразилась у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі у день звільнення;
-стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 357563,62 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 до 30.01.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.02.2021 №40 позивача було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
При звільненні зі служби позивачу грошове забезпечення виплачено не у повному розмірі.
На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №240/32977/23 відповідачем 30.01.2025 було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 221906,96 грн.
Позивач вважаючи, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичної виплати грошового забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин; даліЗакон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Визначаючись щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2021 по 18.07.2022, колегія суддів вказує на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звільнено з військової служби з 25.02.2021, а виплата грошового забезпечення у повному обсязі відповідачем здійснена 30.01.2025, підтвердженням чого є банківська виписка про зарахування коштів за рішенням суду.
Відповідно до довідкм в/ч НОМЕР_1 від 16.09.2024 № 284 позивачу при звільненні виплачено 15218,85 грн.
Згідно банківської виписки за 30.01.2025 позивачу виплачено грошове забезпечення за рішенням суду у розмірі 221906,96 грн.
Тобто, у день звільнення мало бути виплачено 237125,81 грн (100%) = 15218,85 грн (виплачено у день звільнення - 6,42%) + 221906,96 грн (не виплачено у день звільнення - 93,58%).
Час затримки розрахунку при звільненні з 26.02.2021 (наступний день за днем звільнення) до 19.07.2022 (день набрання чинності змін до ст. 117 КЗпП) складає 509 днів.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 розмір середньоденного заробітку позивача складає: грудень 2020 року 16768,10 грн + січень 2021 року 16855,50 грн / 62 дні = 542,32 грн.
Сума середнього заробітку за період до 19.07.2022 становить: 542,32 грн (середньоденний заробіток позивача) х 509 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні, за які позивач просить стягнути середній заробіток) = 276040,88 грн.
Оскільки позивачу у день звільнення було виплачено грошове забезпечення у розмірі 15218,85 грн (6,42% від суми, що мала бути виплачена), то суд вважає справедливим способом захисту порушених прав позивача - стягнення на його користь 258319,06 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 93,58% від загальної суми середнього заробітку.
Що стосується періоду після 19.07.2022 враховуючи законодавчі обмеження у 6 місяців, середній заробіток становить 542,32 грн (середньоденний заробіток позивача) х 183 (кількість днів у 6 місяцях) = 99244,56 грн за період з 19.07.2022 до 30.01.2025, колегія суддів, виходячи із висновків Верховного Суду, висловлених у справі № 560/11489/22, погоджується з сумою середнього заробітку, визначеного судом першої інстанції- 99244,56 грн.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.