П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2025 року 	 	справа 160/8956/25	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Ясенова Т.І., Головко О.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 (суддя Турлакова Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії по втраті годувальника 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26.03.2025 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить: визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Вінницькій області №047350007977 від 17.01.2025 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 10.01.2025.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 залучено в якості другого відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 позов задоволений частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №047350007977 від 17.01.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 повторно розглянути заяву від 10.01.2025про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника обумовлене не лише досягненням відповідного віку, а й наявністю відповідного страхового стажу. Зазначено, що законодавець чітко пов`язує виникнення права на призначення пенсії за віком з досягненням певного віку та наявністю певного страхового стажу, відтак пенсійний вік необхідно рахувати в розумінні статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивачки 12 років 09 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:          
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 10.01.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №047350007977 від 17.01.2025, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. В рішенні зазначено, що страховий стаж заявниці становить 12 років 9 місяців, який менше необхідного в розумінні статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не надано свідоцтва про народження дітей, відсутня інформація чи перебувала заявниця на утриманні померлого годувальника та чи не вступала у шлюб після його смерті. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено поняття непрацездатної особи. Так, непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Таким чином, з огляду на положення наведеної норми права, можливо дійти висновку про те, що непрацездатними членами сім`ї померлого визнаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю; чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років; чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Позиція позивачки, з якою погодився суд першої інстанції, полягає в тому, що оскільки вона досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» – 60 років, то вона вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника.
В той же час, якщо приймати до уваги таку позицію, то вказане взагалі нівелює визначену законом таку ознаку непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років, оскільки вже при досягненні 60 років, як вважає позивачка, чоловік (дружина), батько, мати будуть визнаватися непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника.
З приводу такої позиції слід звернути увагу на те, що стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.
Так, частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, не менше 32 років з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року.
Таким чином, визначену частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ознаку непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, у взаємозв`язку з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід розуміти так, що досягнення пенсійного віку законодавець пов`язує з виникненням в особи права на призначення пенсії за віком, а не лише з досягненням особою загального пенсійного віку – 60 років.
Отже, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла 60-річного віку, при якому необхідний страховий стаж становить 32 роки, а фактично страховий стаж позивачки становив менше 30 років, то ГУ ПФУ у Вінницькій області у спірному рішенні №047350007977 від 17.01.2025 правомірно було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином судом першої інстанції допущені помилки у застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.
Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з 09.12.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.                      

   
Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова 

                               судді                                                                      О.В. Головко