Справа № 589/1029/25 
Провадження № 1-кп/589/313/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року	  	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дистанційно)
представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 12022200490000636 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галка Роменського району Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 15.08.2022 близько 15 год 00 хв перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що вплинуло на можливість контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, знизило увагу та швидкість реакції водія, здійснював керування автомобілем марки «ГАЗ» моделі «330232», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Депутатської у напрямку перехрестя з вул. Свободи та вул. Знаменської в м. Шостка, Сумської області, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не прийняв завчасно заходи для застосування гальмування, не зменшивши швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, та здійснив наїзд на ОСОБА_5 , яка рухалася на зелене світло світлофора по пішохідному переходу на електроскутері «W4028-CRUISER II» (крісло колісочне) через проїзну частину по вул. Депутатській, зліва направо по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 376/23 від 23.12.2024 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми нижньої частини тулуба (скальпованої рани в ділянці підвздошно-крижового з`єднання, синців в ділянці правого кульшового суглоба, зовнішнього квадранту правої сідниці, зовнішньої поверхні правого стегна, перелому другого поперекового хребця), яке за критерієм тривалості розладу здоров`я, є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.
Відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів та висновку судової автотехнічної експертизи № CE-19/119-23/10477-ІТ від 21.09.2023 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ» моделі «330232», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, введених у дію з 01.01.2002), передбачені пунктами: 
8.7.3 (е). Сигнали світлофора мають таке значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. 
8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Допущені ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину визнав повністю, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Так ОСОБА_4 пояснив, що 15.08.2022р. рухався з вулиці Депутатської на Знаменську і на перехресті вулиць Свободи та Знаменської в м. Шостка допустив наїзд на електроскутер під керуванням потерпілої. Так, він під`їхав до світлофора, на якому був червоний сигнал, не встиг загальмувати і торкнувся електроскутера. Електроскутер впав на бік. Обвинувачений зупинився, швидку він не викликав, чи підходив до потерпілої не пам`ятає. Автомобіль, яким він керував, був у технічно справному стані, та у нього була можливість зупинитися. Обвинувачений підтвердив, що перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що автомобіль йому не належить, а він декілька днів до цього використовував цей транспортний засіб. Сам автомобіль належить ОСОБА_8 . Зазначив, що розкаюється у вчиненому. В подальшому збитки намагався відшкодувати, але йому не вдалося зустрітися з потерпілим ОСОБА_6 . Через зайнятість потерпілі так з ним і не зустрілися. Чому в лікарню він не прийшов до потерпілої пояснити не зміг. Обвинувачений не оспорює вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства, зазначив, що більше такого ніколи не вчинить. В ході судових дебатів просив вибачення у потерпілої ОСОБА_5 .
Щодо цивільних позовів ОСОБА_4 зазначив, що цивільний позов КНП «Шосткинська ЦРЛ» визнає, цивільний позов ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди визнає, але заявлену нею до стягнення моральну шкоду не визнає, вважає її розмір оцінений потерпілою в 500000 грн. завеликим. 
В свою чергу, потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що вказані події відбулись 15 серпня 2022р. Зазначила, що того дня їй треба було потрапити до лікаря, на вулиці була гарна погода, саме тому вона вирішила поїхати на скутері, дорога була нормальна. Доїхавши до регульованого перехрестя по вул.Депутатській, зупинилась біля пішохідного переходу від другої школи в напрямку 36 магазину та чекала поки з`явиться зелене світло. Дочекавшись зеленого світла, почала рух. Потерпіла бачила, як зупинились машини та на зелене світло пішоходи почали рух. Після початку руху, в напрямку потерпілої виїхала біла вантажна машина, однак потерпіла її не бачила, при наближенні машини приблизно в 2-3 метрах від неї вона її помітила, машина вдарила її в задню бокову частину скутера після чого вона впала та втратила свідомість. Потерпіла вважає, що обвинувачений мав реальну можливість об`їхати її в даній ситуації, бо не помітити її було неможливо, оскільки її скутер доволі великий та має червоний колір. Крім того, обвинувачений навіть не намагався пригальмувати. Зазначила, що обвинувачений був настільки п`яний, що в нього була мета просто когось збити. Після падіння зі скутера, потерпіла лежала на асфальті, чула, що люди, які були поряд, викликали швидку та поліцію. Одяг на ній був подряпаний, окуляри поламані, також розбився телефон, який лежав у сумці. Потім її забрали до лікарні, у цей час до неї приїхав син. Зазначила, що відчувала сильний біль після падіння. В лікарні, приблизно о 15 год. просила лікарів зробити їй КТ, натомість їй зробили лише багато рентгенів, що завдавало потерпілій ще більше болю при переміщенні з каталки на стіл. Спина була обдерта після падіння, поперек, голова були розбиті повністю. Рентгенолог встановив, що у потерпілої не було ніяких переломів, після чого її оглядав травматолог. Лікар-рентгенолог сказав, що немає підстав класти потерпілу в лікарню, оскільки переломів внаслідок ДТП немає, є лише старий перелом (якого у неї не було). Потерпілій потрібно було обробити рани, вона була в піску. Завдані тілесні ушкодження завдавали їй сильного болю. Увесь цей час потерпіла лежала в коридорі, поки син не добився того, щоб її поклали в лікарню. Зазначила, що коли їй робили рентген, вона вказувала лікарям на те, що вважає, що у неї є осколковий перелом у хребті, тому що відчувала там сильний ріжучий біль, однак на це ніхто не звертав уваги. 18.08.2022 року потерпілій зробили КТ та виявили перелом першого ступеню. Потерпіла лікувалась в травматології, їй обробляли рану, вона була дуже велика, через перелом вона постійно мала лежати на спині, для обробки рани треба було повертитись набік, однак це також завдавало сильного болю, все тіло було заніміле. Було складно припіднятись навіть для гігієнічних процедур, ніг не відчувала. Увесь догляд був на синові ( ОСОБА_6 ). Після виписки з лікарні, рана все одно не загоїлась до кінця, була необхідна ще обробка. Додому потерпілу везли на швидкій в лежачому положенні на ношах. Ходити самостійно на той час потерпіла ще не могла, тільки за допомогою ходунків. В лежачому стані була ще близько 30 днів, не могла сидіти, ходити в туалет, їсти можна було тільки стоячи. Сісти змогла лише через 2 місяці і наразі також відчуває дискомфорт. За час лікування були понесені дуже великі грошові витрати, бо частково воно призначалось неправильно. ОСОБА_5 зазначила, що лікування в санаторії їй дуже допомогло, однак вказувала на те, що досі постійно відчуває біль в хребті, в тому місці, де був перелом. Наразі ходити важко, потерпіла не може самостійно себе обслуговувати, вдягнутись, взутись, сидіти також важко, загалом через завдані тілесні ушкодження якість життя стала гіршою, дискомфортнішою. Зазначала, що за час лікування та після нього обвинувачений навіть не прийшов жодного разу до лікарні, не цікавився її станом. Таким чином, потерпіла вважає, що обвинувачений не кається в скоєному, а тому його треба покарати за найвищою мірою покарання.
Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що учасником ДТП, що відбулось 15 серпня 2022р. за участі його матері та обвинуваченого він не був. Зазначив, що матір виїхала з дому на скутері для осіб з інвалідністю та мала намір відвідати лікаря ендокринолога. Через деякий час йому зателефонував очевидець ДТП та повідомив, що сталось ДТП, потерпілий приїхав на місце ДТП та побачив як матір забирає карета швидкої допомоги. На місці ДТП була складена картка, де вказувався стан потерпілої ОСОБА_5 , яка була підписана потерпілим, на ній вказувалось, що у ОСОБА_5 є під питання перелом тазових кісток. По приїзду до лікарні потерпілий побачив, що медики переписали документи, що були ним раніше підписані. Після проведення рентгену лікар сказав, що перелом є, але він старий та у зв`язку з чим матір відмовились шпиталізувати. 18.08.2025р. потерпілій зробили КТ та виявили перелом. Пізніше СМЕ підтвердила, що у матері саме осколковий перелом хребта. Окрім перелому у матері також була здерта спина та для загоєння перелому вона вимушена була лежати на твердому ліжку з 15.08.2022 року по 14.09.2022 року в травматологічному відділенні, не мала змоги піднятись, провести якісь гігієнічні процедури, сходити в туалет. Він здійснював догляд за матір`ю та особисто це бачив. Від постійного перебування в одному положенні лежачі у матері почалося запалення на спині, яка була здерта під час ДТП, кожен день їй обробляли цю рану для уникнення зараження. В документах вказано, що найбільша травма, яка потребувала довготривалого болісного лікування, це здерта спина. Матір також продовжувала лікування вдома, бо на момент виписки з лікарні, спина ще не загоїлась. Після чого вони поїхали на реабілітацію до санаторію «Брусниця». Далі, після проходження курсу реабілітації повернулись до Шостки та звернулись до лікаря травматолога ОСОБА_9 , та з 06.01.2023р. потерпіла проходила амбулаторне лікування. Також, ОСОБА_9 рекомендував звернутись до лікаря невропатолога та дав направлення. Лікар невропатолог дала направлення до стаціонарного відділення неврології, де згодом також лікувалась потерпіла, після чого спостерігалась у сімейного лікаря. ОСОБА_5 звернулась до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про страховий випадок, яку прийняли та зареєстрували. Водночас страховик 90 днів розслідування не проводив, запитів щодо лікування потерпілої не робив, але згодом, 07.11.2024р., їй виплатили часткову компенсацію близько 18 тис.грн. При цьому, жодного узгодження суми страхової виплати із потерпілою не було. Підтримав цивільний позов, завлений ОСОБА_5 , оскільки кожен день матір страждала у зв`язку з необхідністю лікування спини. Гострий період був, коли вона перебувала в травматологічному відділені, ще місяць вдома було покращення, через 2 місяці після ДТП почала ходити в туалет вдома та могла себе мінімально обслуговувати. В санаторії «Брусниця» були через 1,5 місяці після виписки з травматологічного відділення, замовляли спеціальне купе для особи з інвалідністю для того, щоб можна було доїхати туди. В санаторії сталось покращення здоров`я (десь через 2,5-3 місяці після ДТП). Зважаючи на вищенаведене підтримує заявлений цивільний позов у повному обсязі у зв`язку із перенесеними потерпілою стражданнями, завданими обвинуваченим.
Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою інших учасників судового провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку. 
Зважаючи на невизнання цивільного позову ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_4 частково, а іншими цивільними відповідачами - повністю, щодо цих оспорюваних обставин цивільного позову ОСОБА_5 суд проводив судовий розгляд у загальному порядку (що відповідає висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України ОП ККС ВС, викладеному у постанові від 16.09.2024 у справі N 444/870/22 (провадження N 51-2989кмо23).
У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються долі речових доказів і процесуальних витрат, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 135 від 18.08.2022р., відповідно до якого обвинувачений на момент огляду 15.08.2022р. о 16 год. 20 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також допитом потерпілих щодо цивільного позову та дослідженням всіх інших доказів за цивільними позовами. 
Таким чином суд встановив, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Зважаючи на порядок і обсяг доказів, який був досліджений, слід зазначити, що доводи скарг, заявлених потерпілими в ході підготовчого провадження, які стосувалися оскарження дій та бездіяльності слідчих під час досудового розслідування, не вплинули на оцінку досліджених судом доказів. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». 
Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є необережним нетяжким злочином, а також наступні дані про особу винного. ОСОБА_4 є особою середнього віку, раніше не судимий, має професійно-технічну освіту, але не працює. Обвинувачений одружений, проживає з повнолітньою донькою. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. За місцем мешкання характеризується посередньо.
Суд не встановив обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого. 
У цьому контексті слід зазначити, що саме по собі висловлення жалю обвинуваченим та вибачення перед потерпілою в судовому засіданні не є тотожним щирому каяттю, адже щире каяття передбачає не лише словесне визнання провини, а й активну критичну оцінку своєї поведінки через готовність нести відповідальність та вжиття реальних заходів для мінімізації наслідків злочину, передусім, відшкодування завданих збитків. Проте таких дій обвинувачений не вчинив. 
А неявка обвинуваченого в судове засідання 14.10.2025р. без поважних причин свідчить про його неналежну процесуальну поведінку, що нівелює можливість визнання активного сприяння розкриттю злочину, навіть якщо на стадії досудового розслідування він надавав допомогу слідству. 
Разом з тим, і обставин, що обтяжують його покарання, суд відповідно до ст. 67 КК України не встановив. 
Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та його наслідки, наведені вище дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років. 
Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи, упередить вчинення обвинуваченим нових злочинів, сприятиме досягненню мети його виправлення та перевиховання.
Вирішуючи заявлений комунальним некомерційним підприємством «Шосткинська центральна районна лікарня» Шосткинської міської ради (далі КНП «Шосткинська ЦРЛ» ШМР) у даному кримінальному провадженні цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 витрат цієї установи охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 23182,50 грн, слід зупинитися на наступному.
В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав.
В силу статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Процедуру застосування зазначеної норми права регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року N 545 (зі змінами): сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається відповідним закладом охорони здоров`я; ця сума стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом згаданого закладу або прокурора; стягнені кошти зараховуються до джерела фінансування закладу охорони здоров`я; витрачання таких надходжень провадиться в загальному порядку. 
Наведене узгоджується із правовою позицію Верховного Суду у постанові від 18.09.2025р. у справі N 278/1640/19. 
Згідно з довідкою-розрахунком КНП «Шосткинська ЦРЛ» ШМР від 16.12.2022 року, ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 15.08.2022 року по 14.09.2022 року. Загальна вартість лікування склала 23182,50 грн. Саме цей розмір витрат був заявлений до стягнення з обвинуваченого у цивільному позові. Таким чином, такий позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню відповідно до ст. 1206 ЦК України, ст. 206 ЦПК України, а вказані кошти слід стягнути на користь місцевого бюджету. 
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні цивільний позов, слід зазначити наступне. 
Так, потерпілою початково був заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро, який в ході судового розгляду неодноразово змінений. Згідно з остаточною редакцією позовних вимог, викладених в заяві від 27.01.2026р., ОСОБА_5 просить:
- стягнути з ОСОБА_4 500000 грн. спричиненої моральної шкоди;
- визнати протиправним призупинення публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ПАТ НАСК «Оранта») перебігу строку для сплати страхової виплати потерпілій в ДТП;
- стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення сплати страхової виплати в розмірі 3 515,90 грн. за період з 07.11.2024 року по 30.01.2026 року;
- стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» страхову виплату з урахуванням інфляційних нарахувань за час прострочення виплати за період з 07.11.2024 року по 30.01.2026 року в сумі 10 610,80 грн.;
- стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» трьох відсотків річних за час прострочення сплати страхової виплати за період з 07.11.2024 року по 30.01.2026 року в сумі 351,70 грн.;
- стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» матеріальні збитки спричинені внаслідок ДТП 15.08.2022 року майну потерпілої в сумі 9 075, 00 грн.;
- стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» 30 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої зумисно-недобросовісним розглядом з серпня 2024 року та по теперішній час заяви щодо страхового випадку. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ НАСК «Оранта», суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до абз. 6 п. 6 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закон № 1961-IV), що був чинним на час настання страхового випадку. 
Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
За обставинами, що визнаються ПАТ НАСК «Оранта», згідно з полісом №АТ/0370051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 13.09.2021р. ОСОБА_8 (власник автомобілю) застрахував цивільну відповідальність у разі настання страхового випадку – події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії цього договору встановлений один рік. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становив 260000,00 грн., а шкоду заподіяну майну – 130000,00 грн. Відповідно до даного договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ГАЗ 330232, номерний знак НОМЕР_1 , тобто автомобіль, на якому обвинувачений вчинив ДТП. 
Зазначена вище ДТП сталася в період дії даного договору страхування цивільно-правової відповідальності. 
Між потерпілою та обвинуваченим виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим, відповідальність якого застрахована в силу положень п.1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV, та страховою компанією існували зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.
Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно з положеннями ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно зі ст. 24 цього ж Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (п. 24.1 цієї статті). Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. 
В свою чергу, відповідно до п. 24.2 цієї ж статті Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 491, потерпіла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Шосткинська ЦРЛ» ШМР у період з 15.08.2022р. по 14.09.2022р. з діагнозом: Т00.8 – інші поєднання поверхневих травм, що охоплюють кілька ділянок тіла, Т 008 Краніоскелетна травма, закритий компресійний перелом L-2, 1 ст., ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки голови. ДОА кульшових суглобів. Рекомендовано стаціонарне лікування до 5 днів з подальшим амбулаторним лікуванням під наглядом травматолога та сімейного лікаря. Санаторно-курортне лікування через півтора місяці/т.с. 1 а.с. 211-212/.
Відповідно до договору про відшкодування вартості путівки № 257 від 26.10.2022р. та акту про надання медичних послуг реабілітаційного характеру хворому № 94 від 01.12.2022 року потерпіла ОСОБА_10 отримала послуги із санаторно-курортного лікування травм хребта тривалістю 35 календарних днів у період з 28.10.2022р. по 01.12.2022р. в товаристві з обмеженою відповідальністю «Санаторно-оздоровчий комплекс «Брусниця», розташованому в селі Кальнівці Вижницького району Чернівецької області. /т.с. 1 а.с. 176-178/, витрати на яке було відшкодовано Управлінням праці і соціального захисту населення Шосткинської міської ради. 
Також за змістом консультаційного висновку спеціаліста від 05.02.2025р., виданого травматологом ОСОБА_11 , ОСОБА_5 у період з 30.09.2022р. по 06.01.2023р. знаходилася на амбулаторному лікуванні з діагнозом компресійний перелом L-2, неускладнений. 
Наведені обставини підтверджуються і іншим консультаційним висновком цього ж спеціаліста /т.с. 1 а.с. 180/, згідно з яким 06.01.2023р. ОСОБА_5 була проконсультована лікарем травматологом ОСОБА_11 з приводу компресійного перелому, стадія консолідації, розповсюдженого остеохондрозу з больовим радикулярним синдромом та рекомендовано лікування у невропатолога. При цьому зазначено, що вона знаходиться на амбулаторному лікуванні з 14.09.2022р. 
В подальшому відповідно до довідки № 7 КНП «Шосткинська ЦРЛ» ШМР ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні у період з 09.02.2023р. по 22.02.2023р. з діагнозом ДЕП ІІ ст. змішаного генезу (судинного вертеброгенного, післятравматичного, ЗЧМТ - струс головного мозку 15.08.2022р.). Рекомендомно ОСОБА_12 нагляд сімейного лікаря /т.с. 1 а.с. 179/.
Таким чином, загальний період лікування потерпілої після ДТП тривав більше 120 днів. 
Потерпіла ОСОБА_5 12.08.2024р. повідомила ПАТ НАСК «ОРАНТА» про страховий випадок, спричинений з вини ОСОБА_4 за участі забезпеченого транспортного засобу та додала відповідні докази на підтвердження цього. Так, ОСОБА_5 звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою за реєст. № 61/98 про страхове відшкодування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій зокрема, зазначила, що 19.09.2022р. припинила стаціонарне лікування і продовжила амбулаторне, зазначила про інше пошкоджене майно: повністю розбитий мобільний телефон, окуляри, ушкоджений одяг та дамська сумочка, тростина для ходьби/т.с. 2 а.с 39, 97/. До вказаної заяви були долучені вищевказані документи та постанова Сумського апеляційного суду від 24.06.2024р./т.с. 3 а.с. 66-68/, якою зокрема, за обставинами даної дорожньо-транспортної події встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за закінченням строків для накладення адміністративного стягнення.
В подальшому, відповідно до додатку до заяви № 61/98 від 12.08.2024р., поданої до ПАТ «НАСК «Оранта» 29.08.2024р. та зареєстрованої за реєстр. № 71/110, потерпіла також просила відшкодувати витрати в сумі 892,65 грн. (свої та сина, як супроводжуючої особи) на проїзд залізничним транспортом до товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторно-оздоровчий комплекс «Брусниця», де, як зазначено вище, вона проходила санаторне-курортне лікування /т.с. 2 а.с. 171/. 
Відповідно до наданих суду квитанції на послуги та проїзних документів ОСОБА_5 за 27.10, 04.12 та 05.12. на потяги з Шостки до м. Чернівці та у зворотному напрямку витрати на проїзд безпосередньо ОСОБА_5 становили 407,79 грн./т.с. 2 а.с. 51-53/.
На підставі всіх поданих документів ПАТ «НАСК «Оранта» був проведений розрахунок суми страхового відшкодування, згідно з яким визначено суму страхового відшкодування в розмірі 18200 грн., яка складається зі збитків, пов`язаних з лікуванням потерпілої за 80 днів в розмірі 17333, 33грн. та моральної шкоди в сумі 866,67 грн. (5% від цих збитків) /т.с. 2 а. с. 40, 95зворот/.
Відповідно до страхового акта № ОЦВЗ – 24-18-1006357/1, затвердженого 07.11.2024р. /т.с. 2 а.с. 41,95/ платіжним дорученням № 60821 від 07.11.2024р. /т.с. 2а.с. 42, 96/ потерпілій ОСОБА_5 було сплачено страхове відшкодування в сумі 18200 грн. 
Відповідно до листа ПАТ «НАСК «Оранта» за вих. № 09-0217/12444 від 21.10.2025р. страховик повідомив, що не здійснював запити до комунальних закладів про надання довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) /т.с. 2 а.с. 172/.
24.11.2025р. ОСОБА_6 звернувся до відділення страховика щодо доплати страхового відшкодування, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудного відео реєстратора поліцейського, викликаного до приміщення відділення і електронного рапорту / т.с. 2 а.с. 173, відеозапис /. Але така доплата проведена не була. 
Зважаючи, що позивачем доведено період лікування потерпілої, ПАТ НАСК «Оранта», здійснивши часткову виплату, необґрунтовано відмовило оплатити амбулаторне лікування у лікаря-травматолога, тривалістю 40 днів в період з 14.09.2022 року по 06.01.2023 року. Таким чином, заявлені вимоги потерпілої про відшкодування витрат на амбулаторне лікування в розмірі 8666,67 грн. є обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на наведених вище вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. 
Також, на думку суду, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, заявлена до стягнення сума вартості проїзду потерпілої до закладу із санаторно-курортного лікування травм хребта в розмірі 407,79 грн., оскільки така безпосередньо пов`язана з проходженням потерпілою реабілітації, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами, та документально підтверджена цивільним позивачем. 
Відповідно, виходячи з приписів ст. 26-1 Закону № 1961-IV, якими унормовано відшкодування страховиком фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, підлягає перерахунку і сума моральної шкоди, яка мала бути сплачена страховиком. Таким чином, вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» недоплаченої моральної шкоди в сумі 433,33 грн. також підлягають задоволенню.
Разом з тим, вимоги щодо стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» матеріальних збитків, спричинених внаслідок ДТП 15.08.2022 року майну потерпілої, в сумі 9 075, 00 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що в результаті ДТП було також знищено і пошкоджено мобільний телефон та окуляри потерпілої. Потерпіла зазначила, що взамін розбитого мобільного телефону, нею був придбаний новий вартість якого, з урахуванням пересилання ТОВ «Нова Пошта», становить 6745,00 грн. Крім того, замість розбитих окулярів їй було виготовлено нові, вартість яких склала 2330,00 грн. Таким чином, матеріальні збитки, спричинені потерпілій, оцінені нею в 9 075 грн. 00 коп. 
За положеннями ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. 
Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На підтвердження розміру заподіяних збитків своєму майну цивільною позивачкою надано суду надано копію квитанції магазину «Алло» від 02.11.2020р. /т.с. 1 а.с. 214/ на придбання до події злочину мобільного телефону Xiaomi Redmi Note8, а також копію чеку магазину оптики, виданого ФОП ОСОБА_13 13.07.2024р. з виготовлення нових окулярів вартістю 2330 грн. /т.с. 1 а.с. 215/. Також відповідно до рахунку – фактури № 27226 від 24.03.2023р. та чеку ТОВ «НоваПей» від 28.03.2023р. ОСОБА_6 було оплачено за мобільний телефон Motorola Moto G 32, захисне скло та їх доставку 6745 грн. /т.с. 2 а.с. 50/. 
Разом з тим, відповідно до статті 31 цього ж Закону розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.
При цьому, відповідно до ст. 34 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
При цьому за положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Але такої згоди в даному випадку не досягнуто. 
Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів, належним доказом розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого є звіт, акт чи висновок про оцінку, виконаний оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. При цьому, у разі ухилення страховика від визначення розміру збитків, потерпілий мав право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. 
Надані суду документи на підтвердження розміру шкоди майну потерпілої не є допустимим доказами розміру заподіяної шкоди майну потерпілої для цілей виплати страхового вішкодування, адже розмір заподіяної шкоди майну в даному випадку мав бути підтверджений певними засобами доказування, чітко визначеними Законом № 1961-IV, та не може бути підтвердженим іншими засобами доказування, а тому відповідні вимоги судом задоволенню не підлягають. Зважаючи на наведені висновки суду, суд вважає недоцільним досліджувати порушене цивільним позивачем у заяві від 04.12.2025р. питання щодо добросовісності її поведінки при заявлені цих вимог та пропуск через незалежні від неї причини річного строку, передбаченого п. 37.1.4. ст. 37 Закону № 1961-IV для подачі заяви про страхове відшкодування шкоди заподіяної майну. 
Таким чином, загальна сума недоплаченої страхової виплати становить 9 507,79 грн. (8666,67 грн.+ 407,79 грн.+ 433,33 грн.).
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
Як зазначено вище, така заява (з додатком) потерпілої була отримана страховиком ще в серпні 2024р. 
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін (ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_10 ) як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 07 червня 2017 року N 6-282цс17 та підтверджена висновком ВП ВС, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
У пункті 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, у межах позовних вимог зі страховика на користь позивача за період з 07.11.2024 р. до 30.01.2026 року (450 днів) підлягають стягненню: три проценти річних у розмірі 351,70 грн. грн. інфляційні втрати у розмірі 1 102,91 грн та пеня згідно з пунктом 36.5 статті 36 зазначеного Закону у розмірі 3515,90 грн.
У цьому контексті слід зазначити, заява ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відзиві від 22.12.2025р. про застосування спеціальної позовної давності, передбаченої ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення штрафних санкції (пені) задоволенню не підлягає, адже перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, в тому числі і спеціальної, був зупинений на строк дії воєнного стану в Україні відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції Закону України N 3450-IX від 08.11.2023, чинній до 04.09.2025р., а тому такий строк потерпілою пропущений не був.
Також судом критично оцінюються доводи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про передчасність заявлених вимог про стягнення страхового відшкодування, та, як наслідок, відсутність прострочення з боку страховика за зобов`язаннями із його виплати, оскільки вина обвинуваченого ще не встановлена вироком, який набрав законної сили. Так, за доводами ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розгляд даного кримінального провадження є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати відповідно до абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV. 
Суд не може погодитись із вказаними доводами, зважаючи на наступне. 
По-перше, як зазначено вище, постановою Сумського апеляційного суду від 24.06.2024р. встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /т.3 а.с.66-68/.
По-друге, як послідовно, на підставі аналізу Закону № 1961-IV у сукупності із аналізом відповідних норм ЦК України, Верховний Суд зазначає у своїх постановах, відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена вина водія у вчиненні ДТП, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (див. наприклад, постанову ВС КЦС у справі №208/4598/21 від 05.10.2022 р.).
Разом з тим, вимоги ОСОБА_5 про визнання протиправним призупинення ПАТ НАСК «Оранта» перебігу строку для сплати страхової виплати потерпілій в ДТП, задоволенню не підлягають, адже даний спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права позивача. У цих правовідносинах порушене право позивача на своєчасне та повне отримання страхового відшкодування захищено за рахунок задоволення наведених вище позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, і нарахованих на нього збитків від інфляції, пені і 3 % річних.
Таким чином, з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_5 слід стягнути суму недоплаченої страхової виплати 9 507,79 грн., три проценти річних у розмірі 351,70 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 102,91 грн та пеню у розмірі 3515,90 грн.
Вимоги цивільного позову про відшкодування страховиком 30000 грн моральної шкоди, спричиненої зумисно-недобросовісним розглядом з серпня 2024 року та по теперішній час заяви щодо страхового випадку, слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Тобто, предметом цивільного позову, що може розглядатися у межах кримінального провадження, може бути лише та шкода, яка є прямим наслідком саме того діяння, що інкримінується підозрюваному/обвинуваченому. Якщо шкода виникла з інших правовідносин між іншими сторонами, вона не може бути предметом розгляду в цьому кримінальному провадженні.
Між тим, необхідність стягнення моральної шкоди з ПАТ НАСК «Оранта» позивач обґрунтовувала наявністю його зумисної недобросовісної бездіяльності щодо невиплати належної страхового відшкодування, необхідністю додаткового звернення з відповідними вимогами до суду, що вимагало додаткових витрат часу, призвело до моральних страждань, до втрати віри до верховенства закону та постійного відчуття несправедливості з боку недобросовісно діючого страховика. 
Тобто вказані вимоги ґрунтуються на доводах про заподіяння їй моральної шкоди з боку страховика, вказана шкода не є прямим наслідком саме того діяння, що інкримінується ОСОБА_4 , а відповідно не може розглядатися в межах даного кримінального провадження в порядку кримінального судочинства. КПК України не передбачає дій суду у такому випадку, а тому з врахуванням ст. 7, ч.6 ст. 9, ст. 129 КПК України позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.
Разом з тим потерпіла не позбавлена можливості звернутися до суду з такими позовними вимогами до страховика з позовом у порядку цивільного судочинства.
Також зважаючи на подане 30.01.2026р. ОСОБА_5 клопотання по залишення без розгляду позовних вимог, що заявлялися нею до Моторного (транспортного) страхового бюро в первинній редакції позову щодо відшкодування в межах страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності, суд вказані вимоги залишає без розгляду з врахуванням ст. 7, ч.6 ст. 9, ч. 3 ст. 26, ст. 129 КПК України. 
Що стосується вимог про стягнення 500000 грн. моральної шкоди з ОСОБА_4 , суд вважає, що такі підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
В обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона зазнала фізичного болю та сильних душевних страждань. Фізичний біль пов`язаний як з отриманими тілесними ушкодженнями, так і подальшим лікуванням. Так, в період перебування в травматологічному відділенні вона постійно перебувала в лежачому стані на спині на твердій поверхні, що було необхідно для консолідації (зростання) компресійно-осколкового перелому хребта, при тому, що в ділянці попереку в неї була скальпована рана, яка потребувала декілька разів на добу болісної обробки запалених ділянок. Також зазначала про неможливість увесь цей період прийняти гігієнічні процедури. Позивач вказувала, що вона і досі відчуває біль в поперековій ділянці хребта, який дуже важко подолати за допомогою ліків. Також зазначала, що її життя невідворотно істотно змінилося, що спричинено моральними та фізичними стражданнями, такими як постійні негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоції та тілесні реакції при згадуванні події ДТП. Потерпіла досі відчуває душевні переживання при перетині проїзної частини по пішохідному переходу; має труднощі у виконанні повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужування та реабілітації, переживання фізичних та фізіологічних незручностей, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я та життя взагалі. Крім того, відсутність будь-якого співчуття, вибачень, відповідного відшкодування шкоди, з боку обвинуваченого також додає потерпілій душевного болю та страждань.
Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до правової позиції ВП ВС у справі № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року відповідальність за заподіяну потерпілому моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням і полягає у його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.
У цьому контексті суд враховує також визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_4 потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань, а також до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї злочину, настання відносно тривалих тимчасових негативних наслідків для здоров`я потерпілої, що порушило її нормальний життєвий ритм. Останнє зокрема підтверджується наведеними вище медичними документами, відповідно до яких потерпіла 30 днів перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні лікарні, потім декілька місяців лікувалася амбулаторно, та стаціонарно у відділенні неврології.
Наведене узгоджується із показами потерпілих, які кожен окремо, вказували, на сильну травматизацію тіла (голова, попереку, спини) потерпілої, тривалий больовий синдром: потерпіла пережила сильний біль під час ДТП, медичних маніпуляцій та протягом усього тривалого періоду реабілітації, процес діагностики та лікування потерпілої був ускладнений. Суд бере до уваги тривалість та тяжкість наслідків для здоров`я потерпілої: тривалий постільний режим (понад 30 днів), втрату можливості до самообслуговування на період лікування, необхідність залучення сторонньої допомоги сина для здійснення гігієнічних процедур та обробки ран. Навіть після завершення курсу реабілітації та санаторного лікування, якість життя потерпілої, якій більше 70 років, суттєво погіршилася: вона відчуває постійний біль, має обмеження у рухах (не може самостійно вдягнутися чи взутися), що свідчить про безповоротний характер завданої шкоди.
Таким чином, суд доходить висновку, що потерпілій заподіяно моральну шкоду.
Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілій мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілої, його причини, характер фізичних та душевних страждань потерпілої, ступень вимушених змін у її житті, їх тривалість, поведінку заподіювача шкоди, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 100000 грн. При цьому, суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням. 
Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2022р. у справі № 589/2500/22 (провадження № 1-кс/589/876/22) для забезпечення збереження речових доказів на автомобіль марки ГАЗ 330232 з н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 , та електроскутер для інвалідів потерпілої, слід скасувати відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України через відсутність потреби у подальшому забезпеченні речових доказів, незастосування спеціальної конфіскації. Долю цих та інших речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. 
Вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат у справі, суд зазначає наступне.
Моторне (транспорте) страхове бюро у відзиві від 24.07.2025р. просило розподілити судові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 000,00 грн. 
Крім того, потерпілою ОСОБА_5 у цивільному позові заявлені вимоги про солідарне стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 процесуальних витрат в сумі 1277,50 грн. на копіювання та відправлення в письмовому вигляді процесуальних документів, а також інших судових витрат у справі щодо розгляду цивільного позову потерпілої.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Водночас, положеннями КПК України, чітко врегульовано порядок стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та саме вони підлягають застосуванню в даному випадку.
Тобто у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог гл. 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування. 
Як передбачено положеннями ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу, витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Таким чином, законом визначено, що саме на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування потерпілому документально підтверджених процесуальних витрат у разі ухвалення судом обвинувального вироку. 
Зважаючи на вищенаведене, процесуальні витрати потерпілої на копіювання та відправлення в письмовому вигляді процесуальних документів підлягають стягненню виключно з обвинуваченого в доведеній сумі 1277, 50 грн. 
Крім того, суд вважає за необхідне відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро у задоволенні клопотання про стягнення з потерпілої витрат на правничу допомогу, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 000,00 грн., оскільки, по-перше, вимогами кримінально-процесуального законодавства передбачено стягнення лише фактично понесених витрат, по-друге, стягнення таких витрат з інших учасників, окрім як з обвинуваченого, не передбачено. Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду у постановах від 02 листопада 2023 року у справі № 686/28824/21, від 29 жовтня 2025 року у справі № 345/5017/24.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової транспортно-трасологічної, судової автотехнічної, а також комісійної судово-медичної експертиз в загальній сумі 52 067,36 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. 
Строк покарання у виді позбавлення волі обчислювати з моменту затримання на виконання вироку.
Цивільний позов комунального некомерційного підприємства «Шосткинська центральна районна лікарня» Шосткинської міської ради задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь місцевого бюджету Шосткинської міської ради грошові кошти в сумі 23182/ двадцять три тисячі сто вісімдесят дві / грн 50 к. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 100000 /сто тисяч / грн 00 к. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_5 суму недоплаченої страхової виплати в розмірі 9 507 / дев`ять тисяч п`ятсот сім/ грн. 79 к., три проценти річних у розмірі 351 /триста п`ятдесят одна/ грн. 70 к., інфляційні втрати у розмірі 1 102 /одна тисяча сто дві/ грн 91 коп. та пеню у розмірі 3515 /три тисячі п`ятсот п`ятнадцять/ грн. 90 к., а також процесуальні витрати в сумі 1277 /одна тисяча двісті сімдесят сім/ грн. 50 к.
Позовні вимоги ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 30 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої зумисно-недобросовісним розглядом від серпня 2024 року та по теперішній час заяви щодо страхового випадку, а також позовні вимоги до Моторного (транспортого) страхового бюро – залишити без розгляду. 
В іншій частині вимог позову ОСОБА_5 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 52 067 /п`ятдесят дві тисячі шістдесят сім/ грн 36 коп. 
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2022р. у справі № 589/2500/22 (провадження № 1-кс/589/876/22).
Речові докази:
- автомобіль марки ГАЗ 330232 з н.з. НОМЕР_1 , що зберігається в Шосткинському РУП ГУ НП в Сумській області, – повернути власнику ОСОБА_8 , 
- електроскутер для інвалідів, що зберігається в Шосткинському РУП ГУ НП в Сумській області, - повернути потерпілій ОСОБА_5 ; 
- копію договору прокату № 180 від 18.04.2023; копію технічного паспорту на електроскутер моделі «W4028 Cruiser II» на 4 арк; DVD+R диск з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора працівників поліції; завірену копію ухвали від 12.07.2023 на 1 арк., завірену копію ухвали від 03.07.2023 на 3 арк., копію опису на 1 арк., що зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 12022200490000636 в Шосткинській окружній прокуратурі, - залишити у матеріалах кримінального провадження; 
- медичну картку стаціонарного хворого № 892/132, 2 DVD-R диска, 1 СD-R диск, 1 DVD+R диск, DVD+R диск, DVD-R диск, оптичний DVD+R диск та висновок за результатами обстежень на 1 арк., що зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 12022200490000636 в Шосткинській окружній прокуратурі, – повернути ОСОБА_5 ;
- медичну картку амбулаторного хворого, 8 рентген знімків, передані ОСОБА_6 – залишити потерпілій ОСОБА_5 ; 
- копії документів ОСОБА_5 на 24 арк., медико-експертну справу ОСОБА_5 № 313, отримані від ОКЗ «СОЦМСЕ», що зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 12022200490000636 в Шосткинській окружній прокуратурі, - повернути обласному комунальному закладу «Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи». 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області                    ОСОБА_1