ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"27" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4700/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/4700/25
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236) 
до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 
про стягнення 140 326,17грн. 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 140 326,17грн. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.11.2025р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/4700/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.
Згідно ч.5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Пунктом 5.8 розділу І Положення про ЄСІТС передбачено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.
Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.06.2022 у справі №761/21436/20.
У пункті 5.6. Положення про ЄСІТС визначено, що користувач ЄСІТС - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.
Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС).
Згідно з п. 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
Таким чином, особи, які зареєстровані в ЄСІТС, мають змогу знайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, оскільки всі внесені до автоматизованої системи діловодства судів документи та повідомлення по справі надсилаються до Електронних кабінетів користувачів в автоматичному порядку.
Відповідно до відомостей, наявних у матеріалах справи, відповідач - ОСОБА_1 є користувачем ЄСІТС, зареєстрований в "Електронному суді" та має власний "кабінет" в "Електронному суді".
Так, згідно Довідки суду про доставку електронного документа вих. № 916/4700/25/26494/25 від 28.11.2025 "Документ в електронному вигляді "Ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)" від 26.11.2025 по справі № 916/4700/25 (суддя Погребна К.Ф.) було надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в його електронний кабінет, та документ доставлено до електронного кабінету 27.11.25р о 18:14.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Таким чином, ОСОБА_1 повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.
Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 10.03.2021 року між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Фізичною особою-підприємцем Тельпіс Сергієм Захаровичем було укладено кредитний договір № R328351/0029/1022672., відповідно до умов п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 110 000 гривень, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти передбачені пунктами 2.1, 2.2 договору та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. 
Згідно з п. 1.3 договору кінцевий термін погашення кредиту - 28.10.2022 або інша дата, визначена відповідно до статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, в який Позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за договором).
Відповідно до п.1.4 кредит надається Позичальнику на погашення заборгованості, що виникла згідно умов Договору №011/0029/593191 від 12.07.2019р., укладеного між Позичальником та Кредитором (далі - Кредитний договір, що рефінансується). 
Умовами п. 2.1 кредитного договору протягом всього строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного п.1.3 договору включно Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 29,9% річних.
Обов`язковими умовами надання Позичальнику Кредиту або його частини (траншу) є, зокрема укладання Договорів забезпечення відповідно до умов статті 4 Договору, наявність Поточного рахунку, надання Кредитору заяви Позичальника про надання Кредиту за формою, встановленою Кредитором тощо (п. 3.1.2, 3.1.3 Договору). 
Згідно пункту 3.2 договору на умовах Договору, після виконання Позичальником обов`язкових умов, зазначених в пункті 3.1 Договору, Кредитор надає кошти в розмірі фактичної заборгованості Позичальника за Кредитним договором, що рефінансується (пункт 1.3 Договору) на дату видачу кредиту, але не більше суми, визначеної в пункті 1.1 Договору, шляхом безготівкового переказу через балансовий рахунок Кредитора на поточний рахунок Позичальника, для подальшого використання згідно з цільовим призначенням, зазначеним у пункті 1.3 Договору.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний виконувати зобов`язання за Договором (в т.ч здійснювати погашення кредиту, сплати процентів, комісії, пені, штрафів та інших платежів) в порядку визначеному договором. Під поняттям «Погашення заборгованості» сторони розуміють зарахування грошових коштів на рахунки кредитора (повернення суми кредиту, сплати процентів, сплати комісій та інших платежів, які передбачені договором, в т.ч. відшкодування витрат та збитків кредитора, пов`язаних з неналежним виконання Позичальником умов договору). 
Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком (Додаток 1 до договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та сплати процентів. 
Відповідно до п. 12.1 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печаткою кредитора та діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань відповідно до договору.
Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Так, у вказаному графіку зазначено, що кінцевою датою повернення кредиту є 28.10.2022р.. 
Позивач вказує, що з метою отримання кредитних коштів 10.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою рефінансування заборгованості за кредитним лімітом до поточного рахунку Кредитної картки (для фізичної особи-підприємця) та згідно виписки по рахунку Позичальника Банком дотримано умов кредитного договору та 11.03.2021 року видано Позичальнику кредитні кошти у розмірі 103 128,72грн.
За посиланнями позивача в порушення положень кредитного договору, та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати тіла кредиту та процентів, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмір 140 326,17 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 99 335,19грн; заборгованість за відсотками - 40 990,98грн.. 
В подальшому, 13.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» (далі первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-56 (далі договір відступлення права вимоги),
Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення визначено, що на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору відступлення зазначені в Додатку 1 до Договору відступлення (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
Згідно п. 2.3. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
Відповідно до п. 2.8. договору відступлення права вимоги в дату відступлення права вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув усіх прав первісного кредитора за договорами забезпечення.
Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору відступлення права вимоги загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору), становить 8 239 392,79грн.. Новий кредитор здійснює оплату загальної вартості шляхом безготівкового переказу, на рахунок первісного кредитора протягом 2 (двох) робочих днів з моменту укладення цього договору.
За посилання позивача 13.12.2022р. він здійснив оплату відповідно до п.3.1 договору відступлення права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням №69348 від 13.12.2023 на суму 8 239 392,79грн. 
Як зазначає позивач, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги вбачається, що до портфелю заборгованості було включено кредитний договір № R328351/0029/1022672 від 11.03.2022р., укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , заборгованість якого складає 140 326,17 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 99 335,19грн; заборгованість за відсотками - 40 990,98грн., кількість днів прострочення 473.
Позивач вказує, що ним 14.11.2025р. було направило відповідачу досудову вимогу № 22166304 від 11.11.2025р., якою останній повідомлялись про відступлення права вимоги за вищезгаданим кредитним договором на користь позивача. За текстом відповідних вимог, позивач вимагав від відповідача негайно виконати взяті на себе грошові зобов`язання. На підтвердження направлення зазначеної вимоги на адресу відповідача, позивачем надано суду список згрупованих поштових відправлень та фіскальний чек.
Проте, зазначена вимога були залишення відповідачем буз відповіді та задоволення. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача щодо сплати заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, останній звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 99 335,19 грн боргу кредитом та 40 990,98грн боргу по відсотках.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
Згідно із часиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як встановлено судом, 10.03.2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Фізичною особою-підприємцем Тельпіс Сергієм Захаровичем було укладено кредитний договір № R328351/0029/1022672, відповідно до умов п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 110 000 гривень, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти передбачені пунктами 2.1, 2.2 договору та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. 
Згідно з п. 1.3 договору кінцевий термін погашення кредиту - 28.10.2022 або інша дата, визначена відповідно до статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, в який Позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за договором).
Відповідно до п.1.4 кредит надається Позичальнику на погашення заборгованості, що виникла згідно умов Договору №011/0029/593191 від 12.07.2019 р., укладеного між Позичальником та Кредитором (далі - Кредитний договір, що рефінансується). 
Факт надання банком кредитних коштів позичальнику підтверджується матеріалами справи, а саме банківською випискою по рахунку. 
Як вбачається із розрахунку позовних вимог та як підтверджується матеріалами справи, загальний розмір заборгованості позичальника становить 140 326,17 грн, з яких 99 335,19 грн заборгованість по тілу кредиту та 40 990,98 грн заборгованість по процентам. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні та відповідачем не спростовано наявність зазначеного боргу.
В подальшому 13.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» (далі первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-56 (далі договір відступлення права вимоги),
Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення визначено, що на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору відступлення зазначені в Додатку 1 до Договору відступлення (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги вбачається, що до портфелю заборгованості було включено кредитний договір № R328351/0029/1022672 від 11.03.2022р., укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , заборгованість якого складає 140 326,17 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 99 335,19грн; заборгованість за відсотками - 40 990,98грн., кількість днів прострочення 473.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, з у рахуванням умов Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», включно і до Тельпіс Сергія Захаровича за кредитним договором № R328351/0029/1022672 від 10.03.2021.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З метою досудового врегулювання спору позивач 14.11.2025 року надіслав відповідачу досудову вимогу № 22166304 від 11.11.2025р щодо сплати 140 326,17 грн заборгованості, що підтверджується службовим чеком, списком розсилки рекомендованих листів. Проте досудова вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та нарахованих процентів за Кредитним договором № R328351/0029/1022672 від 10.03.2021, відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості в сумі 140 326,17 грн, суд доходить висновку що позовні вимоги щодо стягнення з Тельпіс Сергій Захарович заборгованості в сумі 140 326,17грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, як з`ясовано судом, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 04.01.2022. здійснено державну реєстрацію по припиненню підприємницької діяльності суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Тельпіс Сергій Захарович (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").
У п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. 
Крім того позивачем заявлено до стягнення 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якого розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8000 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2025р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта.
Згідно з пунктами 2.1. договору порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються додатком №1 до договору. Додаток №1 є документом, що стосується виключно правовідносин між сторонами і становить собою конфіденційну інформацію. Для реалізації пунктів 1.1. та 1.2. договору сторонам не потрібно пред`являти будь якій третій особі додаткові частини цього договору. Даним пунктом сторони підтверджують, що між ними досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору та заявляють про достатність даного документу, у випадку його пред`явлення особам, вказаним в пункті 1.1. в якості підтвердження повноважень виконавця. 
Пунктом 2.3 договору передбачено, що вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) Кредитну справу складає 8 000грн. 
У подальшому між клієнтом та адвокатом було підписано Акт наданих послуг №1394 від 10.11.2025р. з якого вбачається, що сторони підписали цей Акт виконаних робіт на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р. 
Відповідно до п.2 Акту, виконавцем надано клієнту, а Клієнтом прийнято послуги договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р.: Боржник ОСОБА_1 ; кредитний договір № R328351/0029/1022672, сума наданих послуг відповідно до договору складає 8 000грн. 

Відповідно до детального опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 10.11.2025 виконавець надає клієнту такі послуги: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год 30 хв; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год 00 хв; погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год 30 хв; складення позовної заяви з урахування правової позиції клієнта - 3 год 30 хв; подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт.; усього год.- 6 год 30 хв, усього шт. - 1.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на вищевикладене, та враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд дійшов висновку про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому позивачем розмірі 8 000 грн
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; код ЄДРПОУ 35234236) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю. 
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за Кредитним договором № R328351/0029/1022672 від 10.03.2021 у розмірі 140 326 (сто сорок тисяч триста двадцять шість)грн. 17коп., судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві)грн. 40коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 27 січня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна