ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/5417/25
01 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , через представника, - адвоката Денисовського Михайла Дмитровича, звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за контрактом на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" - у зв`язку із закінченням строку дії контракту;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 вересня 2022 року між командиром Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та військовослужбовцем, молодшим сержантом, кінологом кінологічної групи патрульного батальйону з охорони громадського порядку та охорони спеціальних складів військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Г-119748) ОСОБА_1 , було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах сержантського та старшинського складу.
Згідно з п. 3 контракту, його укладено строком на три роки. Пунктом 4 контракту передбачено, що Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених законодавством.
26 липня 2023 року позивач перевівся з Військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 , наразі проходить військову службу у 2 стрілецькому батальйоні з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку на посаді начальника військового наряду - командира 1 відділення 1 патрульного взводу патрульної роти.
Дотримуючись положень п. 4 контракту, 29 травня 2025 року позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
Проте командування Військової частини НОМЕР_1 листом №50/02/12-1673 від 17.06.2025 відмовило позивачу у звільненні, посилаючись на п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ, відповідно до якого контракти автоматично продовжуються на час дії воєнного стану. Також зазначено, що підстава звільнення за пп. "ж" була запроваджена пізніше Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024, і на думку командування, не поширюється на контракти, укладені раніше.
Ухвалою судді від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 22.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
24.10.2025 до суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що станом на дату укладення Контракту 05.09.2022, частина 2 статті 23 Закону №2232- ХІІ визначала, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади для осіб рядового складу строк військової служби встановлюється в календарному обчислені - 3 роки, а пункту 2 частини 9 статті 23 Закону прямо встановлював, що для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки, під час дії особливого періоду, з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г" частини другої, пунктами "б", "в", "г", "ґ", "д", "е".
В такій редакції стаття 23 Закону №2232-ХІІ була чинна до 18.05.2024 року.
Вказує, що крім того підстави для звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
В період з 02.06.2022 по 17.05.2024 пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232- XII було передбачено, що з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; 
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; 
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; 
г) через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); 
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Однак, 11.04.2024 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон №3633-ІХ) було внесено ряд суттєвих змін, а саме визначено, що: 
Під час дії воєнного стану для осіб (крім осіб офіцерського складу), які приймаються на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років, строк військової служби встановлюється один рік. 
Під час дії воєнного стану для громадян України, які здобули медичну та/або психологічну освіту та які приймаються на військову службу за контрактом на посади за медичними, психологічними напрямами діяльності, строк військової служби встановлюється один рік. 
Зазначає, що доповнено пунктом "ж" частину п`яту статті 26 Закону №2232-XII, якою передбачено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вказує, що таким чином, при системному аналізі згаданих вище нормативно-правових актів слідує, що звільненню з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі підпункту "ж" частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ стосується виключно військовослужбовців, які уклали контракт під час дії воєнного стану строком на 1 рік.
29.10.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем обґрунтовано доведено, що для контрактів, укладених уже під час дії воєнного стану, передбачена можливість звільнення у зв`язку із закінченням строку служби, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу. Вказана можливість надана змінами, внесеними Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, які доповнили пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII. Таким чином, ця норма поширюється на всі контракти, укладені після 24.02.2022 року, тоді як контракти, укладені до початку воєнного стану, регулюються положеннями пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232-XII.
Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.
05.09.2022 між ОСОБА_1 з однієї сторони та Міністерством внутрішніх справ України, в особі командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 з другої сторони, було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу. 
Відповідно до умов пункту 1 Контракту, громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту, відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Згідно з п. 3 контракту, його укладено строком на три роки. 
Пунктом 4 Контракту передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених законодавством.
26.07.2023 позивач переміщений для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
29 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту З частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, у зв`язку із закінченням строку дії контракту. 
Військова частина НОМЕР_1 листом від 17.06.2025 повідомила позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби та про продовження строку дії контракту понад встановлені строки на підставі п. 2 ч.8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (редакція чинна на момент звернення позивача з рапортом).
Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині п`ятій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).
Відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вищевказаний пункт був доповнений та стаття викладена у цій редакції зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон №3633-ІХ), який набув чинності 18.05.2024.
Аналізуючи наведену правову норму, суд приходить до висновку, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає на наявності таких обставин: 1) укладення контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Більш того, зміни внесені до Закону № 2232-ХІІ Законом №3633-ІХ гармонізували між собою положення статті 23 Закону № 2232-ХІІ та підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Так відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону № 2232-ХІІ (у редакції чинній станом на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення №1153/2008).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 2.12 розділу ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, контракт про проходження військової служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.
Відповідно до пункту 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пунктом 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 225 XII цього ж Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Судом встановлено, що 05.09.2022 (під час дії воєнного стану) між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладеного контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Згідно з пунктом 3 контракту від 05.09.2022 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України, в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 4 контракту від 05.09.2022 сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Пунктом 6 контракту визначено, що при вирішенні питань не передбачених цим Контрактом, сторони керуються вимогами законів та інших нормативно-правових актів.
Згідно з пунктом 23 Положення №1153/2008 строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.
У даному випадку контракт набрав чинності 05.09.2022, є строковим та укладався на три роки, тобто до 05.09.2025.
У липні 2025 року позивач подав рапорт на звільнення з військової служби. Подавши такий рапорт, військовослужбовець (позивач) висловив своє не бажання продовжувати військову службу.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 17.06.2025 повідомила позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби та про продовження строку дії контракту понад встановлені строки на підставі п. 2 ч.8 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач вказує, що Закон №3633-ІХ не містить жодних положень стосовно можливості та способу його застосування до правовідносин, розпочатих до набрання ним чинності, а тому вищенаведені зміни до Закону №2232-ХІІ не можуть бути розповсюджені на дію контрактів, укладених до набрання ним чинності.
Також відповідач посилається на принцип незворотності дії закону у часі та стверджує, що до відносин між позивачем та відповідачем не може застосовуватись редакція статті 26 Закону № 2232-ХІІ від 18.05.2024.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказала, що у разі, якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 в справі №990/56/24 зазначено, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.
Також Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 та у постанові від 19.09.2024 у справі №120/10413/22 вказав, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм. Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.
У даному випадку закінчення строку контракту позивача відбулось під час дії положень законодавства, якими визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
У зв`язку з закінченням строку дії контракту у військовослужбовця (позивача) виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління - обов`язок забезпечити його реалізацію.
Отже, суд до спірних правовідносин має застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позивач станом на 05.09.2025 мав право на звільнення зі служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він і реалізував, звернувшись до командування Військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом завчасно відповідно до умов контракту, а тому дії відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби є протиправними. 
Посилання відповідача на те, що положення підпункту "ж" частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ стосується виключно військовослужбовців, які уклали контракт під час дії воєнного стану після внесення змін, - 18.05.2024 строком на 1 рік, суд не приймає до уваги, оскільки, ні положення вказаної норми Закону №2232-ХІІ, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону від 11 квітня 2024 року №3633-IX (яким такі зміни внесено), не визначають будь-яких обмежень чи умов її застосування, в тому числі щодо контрактів укладених під час дії воєнного стану до 18.05.2024.
Також, відповідачем не доведено, що позивачем надавалась згода чи бажання укласти новий контракт з метою продовження військової служби, будь-яких документів, які підтверджують вжиття відповідачем заходів узгодження з позивачем внесення змін та доповнень до контракту, а також досягнення між сторонами відповідної згоди на продовження дії контракту чи укладення нового, що засвідчується підписами сторін контракту, матеріали справи не містять.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Беручи до уваги встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби поданий у липні 2025 року та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у звільненні з військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт від 29.05.2025 та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби (контракту). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 01 січня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); 
третя особа:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) .
Головуючий суддя Баб`юк П.М.