ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"27" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2254/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2254/25
за позовом: Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (вул. Андріївська, № 4, м. Київ, 04070) 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 232 016,04 грн,
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовної заявою до Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 07.05.2025 включно в розмірі 473066,04 грн, з яких 451999,50 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 49515,08 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 402484,42 грн, та 21066,54 грн простроченої заборгованості за комісією.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору «Кредит «всеБізнес» № 713809234032 від 19.09.2024, укладеного в електронному вигляді за допомогою системи «Інтернет Банкінг» шляхом підписання електронним цифровим підписом.
Так, позивач зазначає, що факт надання кредиту підтверджується відповідною платіжною інструкцією на суму 495000,00 грн. Крім того, кредитні кошти були надані на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 5000,00 грн, що також підтверджується відповідною платіжною інструкцією. Окрім того, факт видачі кредиту та користування кредитом підтверджується випискою з рахунку.
За ствердженням позивача, відповідно до умов договору за користування кредитом та його обслуговування станом на 07.05.2025 нарахована комісія у сумі 21066.54 грн, а також на цю дату прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 49515,08 грн. Враховуючи вказане, позивачем було прийняте рішення вимагати дострокового повернення окрім простроченої заборгованості, також і залишку по тілу кредиту, у зв`язку з чим позивач направив боржнику вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте зазначена вимога відповідачем виконана не була, чим порушені законні права заявника на повернення кредиту.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позов зазначив, що зі змісту кредитного договору вбачається, що уповноваженим представником Банку є начальник управління розвитку кредитного бізнесу Харковець Віктор Володимирович, який діє на підставі довіреності, та підписав цей кредитний договір, однак, копії довіреності на підставі якої діяв Харковець В.В. до позовної заяви не додано, про спосіб підписання договору зі сторони Харковця В.В., обсягу його повноважень та причини неподання цієї довіреності у позовній заяві нічого не зазначено. Таким чином, на переконання відповідача, позивачем не доведено, що кредитний договір було укладено зі сторони Банку, що договір підписано саме уповноваженою особою Банку. Окрім того, позивачем до позовної заяви не додано файл кредитного договору з накладеним на нього електронним підписом або окремий файл електронного підпису для забезпечення можливості здійснення перевірки електронного підпису, яким за версією позивача підписано кредитний договір зі сторони відповідача, а також як зазначено у протоколі зі сторони Харковця В.В.
Також відповідач заперечує щодо обставин перерахування коштів за кредитним договором, оскільки надана до позову виписка не містить особистий підпис особи, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатки банку, а відтак позивачем надано документ, що не містить ані підпису, ані печатки банку, що є неналежним та недопустимим доказом перерахування відповідачу грошових коштів. При цьому, відповідач також зазначає про неналежність та не вірогідність платіжних інструкцій і ставить під сумнів копії вказаних електронних доказів.
В свою чергу, відповідач додає, що з вказаних платіжних інструкцій вбачається намір перерахувати кошти з одного рахунку ФОП Алієва Руслана Різван Огли на інший, а не видача кредитних коштів АТ «ПУМБ» на користь позичальника, що також підтверджує відсутність доказів перерахування кредитних коштів.
Відповідач додатково наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що А «ПУМБ» дійсно розміщував на сайті саме ті Типові умови, що долучені до позову, а також, що для відповідача був створений кабінет Digital і дійсно є можливість завантажити в цьому кабінеті Типові умови. В свою чергу, відповідач не визнає, що його було ознайомлено з будь-якими документами банку, в тому числі з Типовими умовами, крім тих, у яких міститься його особистий підпис, в тому числі електронний.
При цьому, відповідач зазначає, що вимогу позивача про дострокове погашення заборгованості він не отримував, а відтак позивач звернувся до суду передчасно, права позивача не є порушеними. Водночас, відповідач звертає увагу, що з моменту пред`явлення вимоги до відповідача, тобто з 29.04.2025, припинилося право позивача нараховувати передбачену договором комісію за користування кредитом та його обслуговування, а тому позивачем безпідставно було нараховано комісію за травень 2025 року в сумі 5066,24 грн. 
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що всі заперечення відповідача щодо обставин укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів є таким, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки протокол перевірки електронного підпису є належним та допустимим доказам, оскільки він підтверджує факт накладення кваліфікованого електронного підпису на конкретний електронний документ, а факт надання коштів підтверджується зарахування коштів на рахунок відповідача, що, в свою чергу, підтверджується наданою позивачем випискою. Водночас, відповідач зазначає про начебто неналежність доказів щодо перерахування кредитних коштів, проте не заперечує факт отримання кредиту.
Також, позивач наводить детальну процедуру укладення кредитного договору та звертає увагу, що без ознайомлення та завантаження Типових умов неможливе укладення кредитного договору «Кредит «всеБізнес», тому посилання на начебто неознайомлення з Типовими умовами, на думку позивача, є намаганням відповідача ввести суд в оману.
Додатково позивач наголошує, що направлення вимоги перед зверненням до суду не вимагається ані законодавством, ані умовами укладеного між сторонами договору, а вимога направляється з метою стимулювати боржника до добровільного виконання вимог договору та уникнення звернення до суду. Сума, зазначена в вимозі, є орієнтовною, про що йде мова у тексті вимоги, та буде остаточно розрахована на момент фактичного погашення кредиту, отже, ні суми, ні зміст вимоги не мають жодного стосунку до судового спору, а відтак, недоречним є і посилання на судову практику щодо фіксації дати нарахування комісії датою пред`явлення вимоги про повне погашення заборгованості, оскільки така вимога позивачем не заявлялась.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 позовна заява вх.№ 2309/25 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2025 позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (вх. № 2309/25 від 10.06.2025) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали суду.
19.06.2025 від Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 19414/25), із змісту якої вбачається усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 16.06.2025 та додані відповідні документи.
20.06.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№2309/25 від 10.06.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2254/25. Постановлено справу № 916/2254/25 розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на "10" липня 2025 року о 12:00 год.
30.06.2025 позивач звернувся до суду із заявою (вх. № 20495/25), відповідно до якої позивач просив розглянути справу без участі його представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
10.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено розгляд справи № 916/2254/25 по суті на "31" липня 2025 року о 14:40 год.
30.07.2025 представник відповідача надав до суду заяву (вх. № 23984/25), якою просив допустити адвоката до участі у справі № 916/2254/25, надати йому доступ до матеріалів справи через систему ЄСІТС з метою належного ознайомлення, відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з необхідністю підготовки відзиву, продовжити строк розгляду справи та призначити її розгляд в порядку загального позовного провадження.
Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 у справі № 916/2254/25 на 31.07.2025 о 14:40 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у період з 31.07.2025 по 07.08.2025 включно на лікарняному.
08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/2254/25 призначено на "21" серпня 2025 року о 12:00 год.
18.08.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив (вх. № 25781/25) на позовну заяву, в якому, серед іншого, було викладено клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів. Вказаний відзив був долучений судом до матеріалів справи разом із доданими до нього документами.
21.08.2025 засобами підсистеми ЕСІТС «Електронний суд» було сформовано повідомлення № 87334 (вх. № 26120/25) про надання представнику відповідача - адвокату Кокарєву А.П. доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Того ж дня, від представника відповідача до суду надійшла заява (вх. № 26154/25 від 21.08.2025) про ознайомлення з матеріалами справи в паперовому вигляді. Вказана заява була задоволена судом та 03.09.2025 представнику надано матеріали справи для ознайомлення.
21.08.2025 в судовому засіданні, приймаючи до уваги необхідність вирішення питань, які підлягають вирішенню у підготовчому засіданні суду та встановлення правових позицій сторін, суд дійшов висновку про необхідність надати сторонам можливість у повній мірі реалізувати свої права як сторін по справі № 916/2254/25, у зв`язку з чим проголосив протокольну ухвалу про розгляд справи № 916/2254/25 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі та призначення підготовчого засідання суду. Окрім того, 21.08.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2254/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "09" вересня 2025 року об 11:40 год., про що позивача було повідомлено відповідною ухвалою суду від 22.08.2025 відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.
25.08.2025 представник відповідача звернувся до суду із заявою (вх. № 26284/25) якою просив внести його дані до додаткових відомостей про учасника справи, як представника відповідача, до електронної справи № 916/2254/25. Вказана заява того ж дня була задоволена судом та надано представнику відповідача доступ до матеріалів електронної справи.
28.08.2025 від позивача до суду надійшла заява (вх. № 26773/25) про продовження строку на подання до суду відповіді на відзив.
09.09.2025 представник позивача надав до суду клопотання (вх. № 27850/25), згідно якого просив відкласти підготовче засідання з 09.09.2025 на іншу дату, надати можливість представнику брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та продовжити строк підготовчого провадження.
Того ж дня, від АТ «ПУМБ» до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 27862/25 від 09.09.2025), яка судом була долучена до матеріалів справи разом із доданими до неї доказами.
09.09.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2254/25, врахувавши клопотання представника позивача та думку представника відповідача, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "16" жовтня 2025 року о 12:40 год., про що позивача було повідомлено ухвалою суду від 11.09.2025, постановленою у відповідності до приписів ст. 120 ГПК України. 
18.09.2025 відповідач надав до суду заперечення (вх. № 29051/25) на відповідь на відзив, де, серед іншого, просив залишити без розгляду його клопотання щодо витребування в порядку ч. 5 ст. 96 ГПК України у позивача оригіналів електронних доказів. Заперечення разом із доданими до них документами були долучені до матеріалів справи.
13.10.2025 за вх.№ 31818/25 до суду від представника Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла заява, сформована в системі «Електронний суд» 10.10.2025, згідно якої заявник просить надати можливість представнику брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яка судом була задоволена в повному обсязі відповідною ухвалою від 15.10.2025.
16.10.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2254/25 судом постановлено протокольну ухвалу про залишення без розгляду клопотання відповідача щодо витребування доказів, а також, з метою надання учасникам справи часу для вирішення спору мирним шляхом, судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву до "18" листопада 2025 року о 12:00 год.
16.10.2025 до суду від АТ ПУМБ» надійшла заява (вх. № 32537/25) про зменшення розміру позовних вимог, з якої вбачається, що відповідачем частково було погашено заборгованість в розмірі 22000,00 грн, у зв`язку з чим розмір позовних вимог складає 451066,04 грн., а також заява (вх. № 32547/25) про закриття провадження в частині погашених сум заборгованості, відповідно до якої позивач просив закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48581,62 грн та строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 82418,38 грн, що в загальній сумі становить 131000,00 грн.
18.11.2025 АТ «Перший український міжнародний банк» надало до суду заяву (вх. № 36724/25) про закриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 22000,00 грн.
18.11.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2254/25 судом, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/2254/25 до судового розгляду по суті на "09" грудня 2025 року о 12:40 год. 
09.12.2025 відповідач подав до суду заяву (вх. № 39304/25) про розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника, де відповідач, зокрема, зазначив, що на його переконання, заборгованість за кредитним договором є повністю погашеною, у зв`язку з чим відповідач не погоджується з позовною заявою та просить у задоволенні позову відмовити для уникнення подвійного стягнення з нього заборгованості. Проти заяв позивача від 16.10.2025 та 18.11.2025 про закриття провадження у справі у відповідній частині відповідач не заперечував.
09.12.2025 позивачем також подано до суду заяву (вх. № 39344/25), якою останній просив закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 44000,00 грн у з в`язку з їх сплатою відповідачем.
09.12.2025 у судовому засіданні по справі № 916/2254/25 постановлено протокольну ухвалу про перерву до "25" грудня 2025 року о 12:20 год. Відповідач про дату, місце та час судового розгляду справи № 916/2254/25 по суті був повідомлений ухвалою суду від 09.12.2025, постановленою у відповідності до приписів ст. 120 ГПК України.
23.12.2025 відповідач звернувся до суду із заявою (вх. № 41217/25) про розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника, відповідно до якої відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки відсутня прострочена заборгованість по кредиту, відповідач здійсню погашення заборгованості та наразі ним не допущено прострочення заборгованості, наявна загальна заборгованість ним поступово погашається. До вказаної заяви відповідачем додано відповідну довідку АТ «ПУМБ» від 10.12.2025.
25.12.2025 від позивача до суду надійшла заява (вх. № 41403/25), згідно якої позивач просив закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 22000,00 грн та зазначив, що станом на дату подання цієї заяви розмір заборгованості ФОП Алієва Руслана Різвана Огли за кредитним договором становить 232016,04 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
25.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області закрито провадження у справі № 916/2254/25 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 241 050,00 грн.
25.12.2025 у судовому засіданні по справі № 916/2254/25, через об`єктивну неможливість завершити розгляд справи по суті, судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву до "13" січня 2026 року о 12:40 год., про що відповідач був повідомлений відповідною ухвалою суду від 26.12.2025, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.
13.01.2026 черговий раз від позивача до суду надійшла заява (вх. № 1038/26), якою позивач просив закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 22000,00 грн та зазначив, що станом на дату подання цієї заяви розмір заборгованості ФОП Алієва Руслана Різвана Огли за кредитним договором становить 210016,04 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Під час розгляду справи по суті представник позивача виступив із вступною промовою, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Позивач у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті спору, та наданими суду доказами.
Відповідач – ФОП Алієв Руслан Різван Огли про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, проте свого представника в судові засідання з розгляду справи по суті не направив, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтував, проте звертався до суду із заявами про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.
Враховуючи наявність сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок про завчасну доставку до електронних кабінетів представників (адвокатів) Монастирної І.О. та Кокарєва А.П. підсистемою «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі постановлених у справі ухвал, ФОП Алієв Руслан Різван Огли вважається належним чином повідомленим про судове провадження та призначене засідання, відтак неявка його представників не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Таким чином, суд вважає, що учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними у ній матеріалами.
З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з нез`явленням відповідача у судові засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників учасників справи у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Судом враховано, що в умовах воєнного часу, суди України, продовжують працювати на територіях, де це є можливим, на підставі чого, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне розглядати дану справу в межах розумного строку, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
В судовому засіданні, 13.01.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 23.01.2026 об 11:30 год.
Між тим, у зв`язку із розгерметизацією системи опалення та низькою температурою в адміністративній будівлі суду, всі судові засідання, призначенні Господарським судом Одеської області на 22-23.01.2026 не відбулися, а тому сторони телефонограмою були повідомлені, що те, що проголошення рішення відбудеться 27.01.2026 о 15:20 год.
В судовому засіданні, 27.01.2026 господарським судом, відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України було підписано скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення суду без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
19.09.2024 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі – банк, позивач, АТ «ПУМБ») та Фізичною особою-підприємцем Алієвим Русланом Різван Огли (далі – позичальник, відповідач, ФОП Алієв Руслан Різван Огли) був укладений кредитний договір «Кредит «всеБІЗНЕС» № 713809234032 (далі – кредитний договір), відповідно до п.1.1. якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором та Типовими умовами, зокрема (але не виключно), відповідно до наступного:
- сума кредиту - 500000,00 грн (підп. 1.1.1.);
- строк кредитування - до 19 вересня 2027 року включно (підп. 1.1.3.);
- комісійна винагорода за надання кредиту: тариф комісійної винагороди - 1%. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту. Комісійна винагорода сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до п.6.3.1. типових умов (підп. 1.1.4.);
- комісійна винагорода за обслуговування кредиту: тариф комісійної винагороди - 1,6% за один місяць користування кредитом. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п.6.3.2. Типових умов, та сплачується щомісячно згідно графіку платежів, наведеного в п.1.4. договору (підп. 1.1.4.2.);
- процента ставка за користування кредитом - 0,00001% річних. Проценти нараховуються відповідно до п.6.2. Типових умов та сплачуються згідно Графіку платежів, наведеного в п.1.4. договору (підп. 1.1.4.3.);
- поточний рахунок позичальника – № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» (підп. 1.1.5.); 
- рахунок для погашення боргових зобов`язань - № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ» (підп. 1.1.6.);
- типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в Системі ІНТЕРНЕТ-БАНКІНГ ПУМБ DIGITAL BUSINESS АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», що розміщуються на інтернет-сайті банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною договору (підп. 1.1.8.).
У підп. 1.1.7. договору передбачено цільове використання кредиту - на придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до законодавства України і кредитування яких не заборонено законодавством України та договором, а також на сплату комісійної винагороди, передбаченої п. 1.1.4.1. договору (у разі наявності такої комісійної винагороди) в сумі, що визначається згідно п. 1.1.4.1. договору. Позичальник не має права використовувати кредит на такі цілі: задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, інші цілі, заборонені законодавством України та типовими умовами.
У п. 1.4. договору сторони погодили графік повернення кредиту та сплати плати за кредит, який передбачає повернення кредиту рівними частинами щомісяця з 19.10.2024 по 19.09.2027 по 13888,89 грн та останній платіж 19.09.2027 - 13888,85 грн, а також комісійної винагороди в сумі 8000,00 грн кожен місяць з 19.10.2024 по 19.09.2027 включно. Загальна сума, яка має бути сплачена позичальником на погашення кредиту складає 788000,00 грн, з яких 500000,00 грн на погашення основної суми кредиту та 288000,00 грн на погашення комісії.
Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору підписанням договору позичальник звертається до банку за наданням кредиту в сумі, зазначеній в п.1.1.1. договору, та підтверджує, що кредитні кошти будуть використані за цільовим призначенням відповідно до договору. Умови цього пункту договору є заявою (клопотанням) позичальника про надання кредиту. Банк надає кредит протягом трьох банківських днів з дня укладення договору. Кредит надається разово однією сумою в розмірі, зазначеному в п.1.1.1. договору. Банк приймає рішення про надання кредиту на власний розсуд та відповідно до своїх внутрішніх положень, тобто зобов`язання банку щодо надання кредиту за договором є відкличними. Ненадання кредиту в зазначений строк вважається відмовою банку в наданні кредиту та договір вважається таким, що припинив свою дію.
Позичальник уповноважує банк здійснити за рахунок кредитних коштів переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до п.1.1.4.1. договору, на користь банку, згідно з п. 6.3.1 Типових умов. Сума кредиту, що залишиться після переказу суми комісійної винагороди за надання кредиту на користь банку, зараховується на поточний рахунок позичальника, зазначений в п.1.1.5. договору. (п. 2.3. договору).
За умовами п. 5.1. - 5.7. договору він складається з даного документа та Типових умов. З моменту укладення договору Типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до Типових умов, повідомляючи про це позичальника як передбачено Типовими умовами. Підписанням договору позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з договором та Типовими умовами, умови договору та Типових умов позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи договір, позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно позичальника, рівно як і банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно банку. 
У всіх випадках, не передбачених договором, сторони керуються положеннями Типових умов та законодавством. В разі наявності будь-яких протиріч та/або невідповідностей між Типовими умовами та положеннями договору, такі положення договору мають пріоритет. Сторони домовились, що договір укладається сторонами в формі електронного документа за допомогою системи «ІНТЕРНЕТ-БАНКІНГ». Договір є оригіналом електронного документу після його підписання сторонами шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку та КЕП/УЕП позичальника. 
Договір набуває чинності з моменту його підписання банком та позичальником шляхом накладення КЕП/УЕП позичальника та КЕП уповноваженого представника банку та КЕП позичальника (з моменту накладення останнього електронного підпису) та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно договору в повному обсязі. До підписання договору позичальник ознайомився з Типовими умовами, завантаживши їх за посиланням, що доступне під час укладення договору в Кабінеті Digital. Сторони домовились, що розміщення Типових умов за посиланням в кабінеті Digital є належним способом надання Типових умов позичальнику. Датою надання Типових умов позичальнику та датою приєднання позичальника до Типових умов є дата підписання договору позичальником. Після підписання договору зі свого боку банк направляє позичальнику підписаний обома сторонами договір на адресу електронної пошти позичальника, зазначену в реквізитах договору. 
Позичальник підписанням договору підтверджує свою згоду на отримання на зазначену в розділі «Реквізити та підписи Сторін» договору адресу електронної пошти позичальника підписаного сторонами договору, а також будь-яких інших документів та інформації, пов`язаних з виконанням та/або обслуговуванням договору. Зміни до договору можуть бути внесені шляхом укладення додаткових угод у вигляді електронного документа або на папері. Право визначення форми додаткової угоди (на папері або у вигляді електронного документа) належить банку.
На підтвердження обставини підписання представником банку та відповідачем кредитного договору позивачем до матеріалів справи долучено протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 27.05.2025, відповідно до якого файл Dogovir_vseBusiness_713809234032.pdf, підписаний з боку ФОП Алієва Руслана Різван Огли (підписувач 1) 18:29:33 19.09.2024. Результат перевірки підпису: підпис створено та перевірено успішно. Цілісність даних підтверджено.
До матеріалів справи позивачем також долучено Типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі ІНТЕРНЕТ-БАНКІНГ ПУМБ DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (діють з 08 лютого 2023 року) (далі - Типові умови), які визначають, зокрема, наступні умови кредитування.
Відповідно до п. 3.5 Типових умов, надання кредиту відбувається шляхом перерахування кредитних коштів в сумі, зазначеній а п.1.1.1. договору, із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5. договору, в строки, зазначені п. 2.2 договору (з урахуванням умов п. 2.3 договору).
Відповідно до п. 4.1. Типових умов несприятливою умовою, у розумінні цих умов, визначено, зокрема, обставину несплати позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/Типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або за іншими договорами, укладеними між сторонами.
Згідно з п. 4.2. Типових умов у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п.1.1.3., п.1.4. договору, п. 5.1.1. Типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому договором та Типовими умовами, для погашення боргових зобов`язань позичальника.
За змістом п. 5.1. Типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і в строки, визначені в ст.1 договору.
За умовами підп. 6.2.1. - 6.2.3. п. 6.2. Типових умов проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі, визначеному в п. 1.1.4.3. договору. Проценти нараховуються щоденно та розраховуються виходячи з залишку заборгованості за кредитом на початок кожного розрахункового періоду згідно з Графіком платежів, зазначеним в п.1.4. договору, та виходячи із розрахунку 365 днів у році та фактичної кількості днів у кожному розрахунковому періоді, протягом всього строку користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (включаючи день надання кредиту) по день фактичного повного повернення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). У цьому пункті Типових умов під розрахунковим періодом, мається на увазі період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів, зазначеним в п. 1.4. договору, а першим розрахунковим періодом є період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з Графіком платежів.
У разі порушення позичальником строку повернення кредиту/частини кредиту, позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п.6.2.1. Типових умов та п. 1.1.4.3. договору, сплачувати на користь банку за весь час прострочення, проценти на прострочену суму кредиту за ставкою у розмірі, визначеному п. 1.1.4.4. договору, з першого дня прострочення повернення суми кредиту/частини кредиту до тієї дати, коли сума кредиту буде повернута банку в повному обсязі. Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час прострочення повернення кредиту із розрахунку 365 днів на рік. Закінчення зазначеного у договорі строку кредитування не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов договору на користь банку проценти на прострочену суму кредиту.
Згідно з підп. 6.3.1. п. 6.3. Типових умов позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту, яка розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за надання кредиту, зазначеного в п. 1.1.4.1. договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п. 1.1.1. договору. Комісійна винагорода сплачується за рахунок кредитних коштів в день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. Даним пунктом Типових умов позичальник уповноважує банк здійснити переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до цього пункту Типових умов та п. 1.1.4.1. договору, на користь банку.
Відповідно до підп. 6.3.2. п. 6.3. Типових умов позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту. Розмір зазначеної комісійної винагороди розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за обслуговування кредиту, зазначеного в п.1.1.4.2. договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п.1.1.1. договору. Комісійна винагорода за обслуговування кредиту сплачується щомісячно згідно графіку платежів, зазначеному в п.1.4. договору, за відповідний розрахунковий період - повний місяць. Під повним місяцем у цьому пункті Типових умов розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів, зазначеним в п. 1.4. договору, під першим повним місяцем розуміється період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з графіком платежів. У разі дострокового повного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний погасити комісійну винагороду за обслуговування кредиту за повний місяць, в якому відбувається дострокове повне погашення заборгованості.
За змістом підп. 6.3.3. Типових умов призупинення або припинення надання кредиту, зменшення розміру суми кредиту з підстав, передбачених договором, не створюють обов`язку банку повернути позичальнику комісійну винагороду за надання кредиту/комісійну винагороду за обслуговування кредиту або їх частину.
Згідно з підп. 8.2.1. п. 8.2. Типових умов банк має право призупинити надання позичальнику кредиту та/або вимагати його дострокового повернення у випадках, передбачених договором, Типовими умовами та/або законодавством України. 
На виконання умов договору банком були перераховані на рахунок відповідача кредитні кошти у сумі 495000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.85433669.82905.29514 вiд 19.09.2024 із зазначенням у призначенні платежу: «Зарахування на поточний рахунок кредитних коштів за договором № 713809234032 від 19/09/2024 за позикою Фізична особа-підприємець Алієв Руслан Різван Огли».
Крім того, кредитні кошти були надані на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.85433669.82904.29514 вiд 19.09.2024 з призначенням платежу: «Оплата комісії за рахунок кредитних коштів за договором № 713809234032 від 19/09/2024 за позикою Фізична особа-підприємець Алієв Руслан Різван Огли». Також факт видачі кредиту та користування кредитом підтверджується випискою з рахунку.
Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, на виконання умов договору відповідачем у період з 19.10.2024 по 07.05.2025 здійснювалось погашення суми отриманого кредиту та сплачувались суми комісійної винагороди. Так, станом на 07.05.2025 за кредитом відповідачем були сплачені на користь банку грошові кошти у розмірі 88000,50 грн, з яких в рахунок погашення кредиту позивачем зараховано 48000,50 грн та в рахунок погашення комісійної винагороди за обслуговування кредиту 40000,00 грн. 
02.05.2025 позивачем засобами поштового зв`язку було направлено на адресу відповідача вимогу від 29.04.2025 № 265 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від № 713809234032, в якій банк повідомив відповідача та зазначив про наявність у останнього заборгованості перед банком, станом на 29.04.2025, у розмірі 470666,10 грн та вимагав сплатити усю цю суму коштів. Відповідно до даних відстеження з сайту «Укрпошта», направлена позивачем вимога прибула повернута відправнику 18.05.2025 з відміткою причин невручення «закінчення встановленого терміну зберігання».
Оскільки відповідач не задовольнив вищевказану вимогу позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх прав з позовною заявою, що розглядається судом в межах цієї справи. Так, у цій справі банк здійснив розрахунок заборгованості за договором станом на 07.05.2025 (включно), заявивши до стягнення з відповідача всієї суми непогашеного кредиту у розмірі 451999,50 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 49515,08 грн, строкова заборгованість - 402484,42 грн. Також банком заявлено до стягнення з відповідача суму прострочених платежів за комісією (по 07.05.2025 включно), яка за розрахунком банку становить 21066,54 грн.
Як було встановлено судом, після відкриття провадження у цій справі, відповідач в рахунок погашення спірної заборгованості сплатив на користь позивача кошти в загальному розмірі 241050,00 грн, що підтверджується доданими позивачем до відповідних заяв виписками по особовому рахунку відповідача, що, в свою чергу, стало підставою для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Станом на дату постановлення ухвали суду від 25.12.2025 про закриття провадження в частині вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за спірним кредитним договором в розмірі 241050,00 грн, за відповідачем обліковувалась строкова заборгованість за сумою кредиту в загальному розмірі 232 016,04 грн.
В подальшому, як встановлено судом, відповідач 11.01.2026 сплатив позивачу 22000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку за період з 19.09.2024 по 12.01.2026, у зв`язку з чим станом на 13.01.2026 у відповідача лишилась строкова заборгованість перед банком за основною сумою кредиту у сумі 210016,04 грн. На підтвердження здійснення відповідачем інших погашень за договором матеріали справи доказів не містять.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.
Відповідно до ст. ст. 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України): правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У відповідності з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину.
У ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» даються визначення: електронний підпис - це електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; кваліфікований електронний підпис - це удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису; користувачі електронних довірчих послуг - це підписувачі, створювачі електронних печаток, відправники та отримувачі електронних даних, інші фізичні та юридичні особи, які отримують електронні довірчі послуги у надавачів таких послуг відповідно до вимог цього Закону; підписувач - це фізична особа, яка створює електронний підпис.
Згідно ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Положеннями ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Як установлено ч.ч. 1,3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними ЕЦП та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Частинами 1-3 ст. 4 цього ж Закону визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з п.7.1.2. ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. 
Згідно з п.30.1. ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.
Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору «Кредит «всеБізнес» № 713809234032 від 19.09.2024, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є кредитним договором, за яким, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд виходить із того, що підписувач, який здійснює накладення електронного підпису на електронний документ, цим самим засвідчує, що ознайомився з усім текстом документа, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа і свідомо застосував свій підпис у контексті, передбаченому документом, тобто підписав, погодив, засвідчив тощо.
Відтак, факт підписання сторонами указаного вище договору в електронному вигляді підтверджується наданими позивачем протоколами створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису.
Отже, електронний договір, укладений шляхом підписання його у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що вбачається також із змісту ч. 3 ст. 207 ЦК України. Оригінал електронного документу з накладеним на нього підписів, визначених ст.12 вказаного Закону, є договором, що сторони також визначили п.5.3 договору.
Укладений між банком та відповідачем договір, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Господарський суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником у визначений у кредитному договорі строк з відповідною платою за його користування.
Тобто, кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди за всіма істотними умовами договору. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, регулюються самостійно сторонами шляхом укладення договору. На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
Відповідач заперечень щодо викладених у договорі умов не висловлював, питання про зміну умов договору не порушував. Сторони погодили умови договору та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), а в силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.
З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17).
Суд враховує, що кредитний договір № 713809234032 від 19.09.2024 або окремі його умови є чинними і недійсними в установленому законом порядку не визнавалися, а тому підлягають виконанню сторонами.
Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означених договорів, суд вважає їх належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договорами кореспондуючих прав і обов`язків сторін. Докази, що спростовують ці обставини, в матеріалах господарської справи відсутні.
Відповідач доказів визнання недійсним договору про надання кредиту не надав, а отже, повинен виконувати його умови у повному обсязі належним чином. Отже, предметом спору у даній справі є заборгованість за кредитним договором, а предметом позову - її стягнення.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов кредитного договору банком перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 500000,00 грн із відповідним призначенням платежу, що відображено у доданих до позову банківській виписці по особовому рахунку відповідача та відповідних платіжних інструкціях.
З урахуванням вимог ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій. Виходячи із зазначеного, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.
Таким чином, суд констатує, що банком належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 713809234032 від 19.09.2024 та надано відповідачу кредитні кошти.
Із змісту статті 530 ЦК України слідує, що однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. При цьому коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним, що є порушенням умов договору.
Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку відповідача, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.
Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту у погоджений між сторонам строк згідно наведеного графіку, що мало наслідком виникнення кредитної заборгованості перед банком. 
Суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 04.05.2023 у справі №925/636/22, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
З огляду на це виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом підтвердження користування кредитом та заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором.
Дослідивши пояснення та розрахунок позивача, суд зазначає, що заборгованість за кредитом, отриманим згідно з кредитним договором, це сукупність усіх коштів, які позичальник повинен заплатити банку протягом періоду кредитування, а саме тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші нарахування передбачені відповідним договором та чинним законодавством.
Суд встановив, що, згідно підп. 1.1.3. кредитного договору та Графіку платежів строк кредитування встановлений до 19.09.2027.
Як встановлено судом, у зв`язку із порушенням строків погашення кредиту 02.05.2025 позивач направив відповідачу вимогу від 29.04.2025 №265 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 713809234032 від 19.09.2024 та просив сплатити прострочену заборгованість за графіком платежів.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №756/2996/17, у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором, в силу ст. 1050 ЦК України банк не позбавлений можливості реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту в тому числі, як в позасудовому порядку, шляхом направлення відповідної вимоги, так і безпосередньо в судовому порядку шляхом подання відповідного позову. Відсутність або наявність письмової досудової вимоги не є перешкодою для реалізації права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Тобто, звернення до суду з вимогою дострокового повернення всієї суми кредитних коштів, у зв`язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Адже у ст. 599 ЦК зазначено, що зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).
Зазначені положення законодавства, як правило, вносяться до відповідних пунктів кредитних договорів та використовуються банками як засіб впливу на недобросовісних позичальників.
Відповідно до п. 1.4. договору сторони встановили зобов`язання відповідача здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором.
Якщо позичальником порушуються будь-які умови кредитного договору, банк має право розцінювати його дії як невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Це може спричинити настання правових наслідків, передбачених договором або чинним законодавством, в тому числі і вимогу щодо дострокового повернення всієї суми кредиту.
При цьому направлення письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту позичальнику не є обов`язковим. У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 зазначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Тобто, звернення позивача з позовом до суду про дострокове повернення кредиту у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань є правом кредитора, направленим на захист в суді його порушеного права.
Саме тому, право банку на дострокове повернення всієї суми кредиту є необмеженим, та може бути застосоване ним за умов будь-якого прострочення виконання зобов`язання позичальником. Судова практика з даного питання однозначна та досить стала, а отже, отримуючи кредит, відповідач повинен розуміти законність та об`єктивність такої вимоги зі сторони банку (позивача), та бути готовим до можливості банку користуватись даним правом.
При цьому, судом враховано, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.
Як свідчать матеріали справи, звертаючись до господарського суду з даним позовом, банк фактично прагне реалізувати право на дострокове повернення всієї суми кредитної заборгованості - як простроченої, так і строкової.
Тому, з огляду на вищезазначене, суд відхиляє викладені у відзиві на позов заперечення відповідача щодо передчасності звернення позивачем до суду із даним позовом та відсутності підстав для нарахування комісії за травень 2025 року.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 07.05.2025 складала 473066,04 грн, з яких: 451999,50 грн - заборгованість за сумою кредиту (тіло), в т.ч.: 49515,08 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 402484,42 грн строкова заборгованість за сумою кредиту; та 21066,54 грн - прострочена заборгованість за комісією.
Разом з тим, в процесі розгляду справи мало місце часткове погашення відповідачем заборгованості в розмірі 241050,00 грн від загальної суми заборгованості, що підтверджується наданими позивачем виписками по рахунку відповідача та численними клопотаннями позивача про закриття провадження в частині позовних вимог.
Як вже було зазначено судом, 25.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області закрито провадження у справі № 916/2254/25 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 241 050,00 грн.
Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед банком становить 232 016,04 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2026 представником позивача було подано на адресу суду через систему «Електронний суд» заяву (вх. № 1038/26) про закриття провадження в частині погашених відповідачем сум заборгованості з додатками. У вказаній заяві позивач зазначає про те, що станом на 13.01.2026 відповідачем ще частково погашено заборгованість за кредитом в загальній сумі 22000,00 грн та долучено підтверджуючі документи. На підставі наведеного, позивач просить суд закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 22000,00 грн. А також, зазначає, що станом на дату подання цієї заяви розмір заборгованості Фізичної особи- підприємця Алієва Руслана Різван Огли за кредитним договором «Кредит «всеБізнес» № 713809234032 від 19.09.2024 становить 210016,04 грн, яка складається із строкової заборгованості за сумою кредиту.
Судом встановлено, що черговий платіж у сумі 22000,00 грн був здійснений відповідачем 11.01.2026, тобто після звернення позивача із позовом до суду та відкриття провадження у даній справі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Відтак, суд вважає за необхідне заяву представника позивача про закриття провадження в частині погашених відповідачем сум заборгованості за вх. № 1038/26 від 13.01.2026 задовольнити та закрити провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли заборгованості в розмірі 22000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Отже, залишок строкової заборгованості відповідача за сумою кредиту наразі складає 210016,04 грн.
В свою чергу, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палами Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Також в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги погоджені сторонами умови договору, де сторони чітко визначили всі його істотні умови, а також погодили умови погашення кредиту в розмірі та строки відповідно до графіку платежів, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором в частині повернення суми наданого кредиту, а також з огляду на те, що належних доказів, які б спростовували наявність строкової заборгованості по тілу кредиту, відповідач, згідно приписів ст. 74, 76-77 ГПК України, не надав, вимогу про стягнення 210016,04 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), суд визнає обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідач наявності заборгованості зі сплати кредитних коштів у строк та в сумі визначеній договором не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, власного контррозрахунку не надав.
Судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.
Суд також зауважує, що до позовної заяви позивачем подані належні докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування у цій справі, зокрема виникнення між сторонами кредитних правовідносин, видачі кредитних коштів, наявність обов`язку щодо повернення кредитних коштів.
З урахуванням викладеного, оскільки строкова заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 210016,04 грн станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача строкової заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню та задовольняється судом.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача перед позивачем строкової заборгованості за тілом кредиту, враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, в повному обсязі не спростував, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що спір виник через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, судовий збір (з урахуванням коефіцієнту 0,8) в розмірі 2520,19 грн, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 231, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 916/2254/25 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 22000,00 грн – закрити.
2. Позов – задовольнити повністю.
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Алієва Руслана Різван Огли ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (вул. Андріївська, № 4, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 14282829) строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 210 016 (двісті десять тисяч шістнадцять) грн 04 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) грн 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України
Повне рішення складено 06 лютого 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський