К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 грудня 2025 року                                                                       місто Київ
 
справа № 378/1106/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/10076/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", подану представником Лукашовим Ростиславом Євгеновичем, на рішення Ставищенського районного суду Київської області у складі судді Скороход Т.Н. від 4 березня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (далі - ТОВ "Іннова Фінанс", Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позов мотивовано тим, що 1 червня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та                       ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4167140624 (далі - договір). Договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".
 
За умовами договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 14 000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно пунктів 2.6.1.-2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику:
тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів; дати надання кредиту: 1 червня 2024 року або наступний за ним календарний день; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5. Договору. 
 
Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС Товариства та з цього моменту Товариство повідомлене про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) Товариства щодо укладання договору. Моментом підписання договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони Товариства є формування надання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони позичальника є направлення позичальником повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства, через особистий кабінет.
 
ТОВ "Іннова Фінанс" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14 000 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. В той же час відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Іннова Фінанс" складає 60 480 грн, з яких: 14 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 39 480 грн - заборгованість за процентами;        7 000 грн - пеня. 
 
Посилаючись на викладене, ТОВ "Іннова Фінанс" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором надання коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року в розмірі 60 480 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 4 березня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Іннова Фінанс" відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором в обумовлені строки; позивачем не надано розрахунку заборгованості. Позивач не виконав свого процесуального обов`язку щодо надання доказів, які підтверджують обставини, викладені у позовній заяві, а саме не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скаргита її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Іннова Фінанс" - Лукашов Р.Є., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наданий позивачем розрахунок заборгованості, наведений безпосередньо у позовній заяві. 
 
Звертає увагу, що загальна сума заборгованості становить 60 480 грн, з яких: 14 000 - тіло кредиту; 39 480 грн - проценти; 7 000 грн - пеня. Проценти обраховані наступним чином: 14 000 (сума виданих коштів)х1,5% (процентна ставка)х188(залишок кількості днів прострочення виконання зобов`язання протягом якого нараховувалися проценти) =                         39 480 грн (проценти за користування позикою). Пеня нарахована за умовами пункту 7.5. договору.
 
Також зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не кокретизовано вимог щодо форми та характеру подання розрахунку заборгованості до суду (у тексті позовної заяви або окремим документом). Наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку судом.
 
Суд не надав правової оцінки квитанції до платіжної інструкції № 19875-1354-112168825 про видачу коштів за договором від 1 червня 2024 року в розмірі 14 000 грн та як наслідок дійшов помилкового висновку, що лише виписка за картковим рахунком є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 травня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" та ТОВ "Іннова Фінанс" укладено Договір № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів. Пунктом 1.1. даного договору визначено, що клієнт доручає ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send.
 
1 червня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір надання грошових коштів у позику № 4167140624 за допомогою Веб-сайту (https://finsfera.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційної системи (ІКС) Товариства.
 
Пунктом 2.1. договору визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт, ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (в т.ч. через месенджер).
 
На умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов'язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 2.2. договору).
 
Згідно квитанції до платіжної інструкції № 19815-1354-112168825 від 1 червня 2024 року, товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" отримано від ТОВ "Іннова Фінанс" 14 000 грн та здійснено переказ даної суми шляхом поповнення картки Master CardНОМЕР_1 .
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
 
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
 
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 
У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
 
Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
 
Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
 
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).
 
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.
 
За правилами частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом. 
 
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.
 
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.
 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без
здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. 
 
Також, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
З матеріалів справи убачається, що 1 червня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір надання грошових коштів у позику № 4167140624, який підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором "lt86qhjsr", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору в електронній формі.
 
Матеріали справи не містять заперечень відповідача, щодо відомостей, вказаних у договорі, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, сума бажаного кредиту, електронна адреса позичальника, фінансовий номер телефону, номер банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів.
 
Також матеріали справи не містять доказів, що укладений 1 червня 2024 року між сторонами договір на підставі судового рішення визнаний недійсним. У даній справі, що переглядається, ОСОБА_1 не зверталася із зустрічним позовом про визнання недійсним договору.
 
Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що між сторонами укладено договір про надання грошових коштів у позику в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".
 
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
 
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12-ц, від 4 липня 2018 року в справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц.
 
Пунктами 2.5. договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає                      14 000 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів
 
Відповідно до пункту 2.6.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5. цього договору.
 
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 (пункт 3.1. договору).
 
Згідно з пунктом 3.2. договору, сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту: 1 червня 2024 року або наступний за ним календарний день.
 
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
В частині 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частина 3 статті 77 ЦПК України).
 
Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
 
Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон), як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
 
Відповідно до пункту 16.1. статті 16. Закону, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
 
Згідно з пунктом 17.1. статті 17 Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
 
За приписами з частин 19.1, 19.2. статті 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного
призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
 
Згідно з частиною 22.1 статті 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення;                          3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
 
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" "Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку": Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
 
З матеріалів справи убачається, що на підтвердження перерахування грошових коштів за договором № 4167140624 від 1 червня 2024 року позивачем надано квитанцію до платіжної інструкції № 19875-1354-112168825, в якій зазначено номер транзакції, дату та суму перерахування коштів, а також номер банківської картки НОМЕР_1                       ОСОБА_1 , на яку було здійснено перерахування коштів та яка вказана у договорі для зарахування кредитних коштів. В графі "призначення платежу" зазначено: кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс", Поповнення картки MasterCardНОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Також у даній квитанції зазначено, що перерахування грошових коштів відбулося через ВПС "Фінансовий світ" (а.с. 23).   
 
Оскільки ТОВ "Іннова Фінанс" є фінансовою, а не банківською установою, то зважаючи на положення Закону України "Про платіжні послуги", вище вказана квитанція є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити, тобто видачу грошових коштів за договором.
 
Так, надана позивачем квитанція до платіжної інструкції містить інформацію про перерахування коштів на банківську картку, визначену відповідачем в договорі № 4167140624 від 1 червня 2024 року, що у сукупності з іншими доказами у справі, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.
 
Отже, позивачем доведено належними доказами факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 14 000 грн за Договором надання грошових коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року.
 
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 виконувала умови Договору                 надання грошових коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року та у відповідності до графіку платежів здійснювала щомісячне погашення кредиту.
 
Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять доказів неналежного виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором, оскільки позивач не надав розрахунку заборгованості. Тому відмовив у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості, вказавши, що позивач не довів суму боргу за кредитним договором
 
Колегія суддів не погоджується з указаним висновком суду першої інстанції, оскільки останній, діючи в межах наданих процесуальним законодавством повноважень, не був позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості у разі незгоди з наданим позивачем розрахунком. Сам факт незгоди суду з поданим розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
 
Так, кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути суму, яка доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
 
Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 7 червня 2023 року в справі № 234/3840/15-ц.
 
Крім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено вимог щодо форми та характеру подання відповідного розрахунку заборгованості (у тексті позову чи окремим документом).
 
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Іннова Фінанс" безпосередньо у позовній заяві наведено розрахунок заборгованості, а саме зазначено, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором надання грошових коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року становить 60 480 грн, з яких:                         14 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 39 480 грн - заборгованість за процентами;                       7 000 - пеня (а.с. 3 на звороті). Зазначено, що проценти за умовами договору нараховано до                6 грудня 2024 року включно, тобто в межах дії договору. 
 
З наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти обраховані наступним чином: 14 000 (сума виданих коштів)х1,5% (процентна ставка визначена у договорі)х188(залишок кількості днів прострочення виконання зобов`язання протягом якого нараховувалися проценти (з 1 червня по 6 грудня 2024 року)) = 39 480 грн (проценти за користування позикою). Пеня нарахована за умовами пункту 7.5. договору.
 
Здійснений позивачем розрахунок заборгованості конкретизований та містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку за наявними в матеріалах справи доказами.
 
В матеріалах справи відсутні докази сплати ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 000 грн та за відсотками в розмірі 39 480 грн.
 
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів доходить висновку, що відповідач прострочила зобов`язання по виконанню умов Договору надання грошових коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року, а відтак позивач має право на дострокове стягнення з ОСОБА_1   заборгованості за тілом кредиту у розмірі                    14 000 грн та процентів у розмірі 39 480 грн, що разом становить суму заборгованості в розмірі 53 480 грн.
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення
заборгованості за тілом кредиту та процентами, посилаючись на відсутність розрахунку заборгованості та не надання позивачем доказів наявності заборгованості.
 
Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення пені з огляду на таке.
 
Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
 
Критерії правомірності примусу суб'єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов'язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов'язковими для такого суб'єкта (постанова Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
 
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов'язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
 
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов'язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов'язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
 
Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22.
 
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, нарахованої у період дії воєнного стану, а саме з червня 2024 року по 6 грудня 2024 року за
прострочення зобов`язання, яке виникло з договору надання грошових коштів у позику, то підлягають застосуванню положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
 
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7 000 грн необхідно відмовити. 
 
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Судові витрати
 
Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іннова Фінанс" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5 355 грн 32 коп. (позов задоволено на 88,43%).
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", подану представником Лукашовим Ростиславом Євгеновичем, задовольнити частково.
 
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 4 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (Код ЄДРПОУ: 44127243; місцезнаходження:
01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9) заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № 4167140624 від 1 червня 2024 року в розмірі 53 480 гривень.  
 
В іншій частині позову відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (Код ЄДРПОУ: 44127243; місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9) судовий збір в розмірі 5 355 гривень                        32 копійки.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            

 

Судді: