Справа № 541/3093/25
Номер провадження 2/541/697/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

26 січня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Вірченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 22 жовтня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 466479070, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 29 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності. 21 січня 2025 року було укладено договір № МВ-ТП/18, відповідно до якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 466479070. Відповідач в зазначені строки умови договору № 466479070 не виконала, кошти, отримані за вказаним договором, у погоджені сторонами в договорі строки не повернула, внаслідок чого відповідно до розрахунку заборгованості має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 107 341 грн. Користуючись своїм правом, позивач просив стягнути частину заборгованості в розмірі 92 391,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 29 900,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом – 62 491,00 грн.
Заочним рішенням від 02 вересня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за договором кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року в розмірі 92 391,00 грн; судовий збір в розмірі 2 422,40 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Ухвалою від 09 грудня 2025 року вказане рішення було скасовано, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
24 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Лазорка Р.Й. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача 605,60 грн судового збору, 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник зазначив суду, що позивач, крім суми кредиту в розмірі 29 900,00 грн, заявляє вимогу про стягнення суми простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 62 491,00 грн, в той час, коли кредит надавався строком на 30 днів, а в матеріалах справи відсутні докази продовження строку договору (дисконтного періоду) після закінчення дисконтного періоду 22 листопада 2024 року, здійснення позичальником ОСОБА_1 сплати нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду, а отже відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача процентів за користування кредитом з 22 листопада 2024 року по 21 січня 2025 року, тобто поза межами строку кредитування. Крім того, позивач нараховує відсотки після відступлення права вимоги за кредитним договором, тобто після 21 січня 2025 року, що суперечить ст. 1050 ЦК України. Також зазначив, що в позовній заяві та долучених до неї додатках немає конкретного часу, з якого у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», тобто позивач документально не підтвердив, що станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги – 21 січня 2025 року у відповідача була заборгованість за договором кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року. Також в позовній заяві не вказаний конкретний строк повернення кредиту згідно умов договору про відступлення права вимоги. Крім того, сума заборгованості відповідача не відображає період, за який нараховані проценти, строк надання кредиту, порядок розрахунку та нарахування відсотків відповідно до умов договору кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року (а.с. 75-78).
31 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник просив відмовити відповідачу у задоволенні вимог щодо стягнення на її користь з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» понесених судових витрат на загальну суму 4 605,60 грн. Зазначив, що договір кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року, на підставі якого здійснено розрахунки заборгованості, був укладений з дотриманням умов Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ЦК України, і тому нарахування процентів за даним договором у розмірах, вказаних у розрахунках заборгованості, повністю узгоджується його умовами. Також зазначив, що відповідачем не надано суду доказів виконання зобов`язань перед первісним кредитором, що свідчить про недобросовісну поведінку останньої щодо виконання взятих на себе зобов`язань. Витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем, є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим (а.с. 89-94).
20 січня 2026 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. В заяві представник зазначив, що відповідач категорично заперечує щодо надання їй кредиту в сумі 29 900,00 грн ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на умовах договору кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року та перерахування коштів на її поточний рахунок; заперечує, що вона отримувала кошти на умовах договору кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року, вказаного у позовній заяві по даній справі. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача). Зазначив, що відповідач не здійснювала оплату будь-яких процентів ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за договором, а надана квитанція про оплату, якою позивач підтверджує, що відповідач здійснила оплату процентів по договору, не може вважатися доказом підтвердження оплати процентів, оскільки дана квитанція є одностороннім документом іншої юридичної особи, в ній відсутня інформація та необхідні дані та реквізити, які необхідні для первинного документу, що підтверджують, що саме ОСОБА_1 здійснила оплату процентів на умовах договору кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року, тому визначити, на якій підставі здійснено оплату в сумі 3 588,00 грн, неможливо. Відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача процентів за користування кредитом з 22 листопада 2024 року по 21 січня 2025 року, тобто поза межами строку кредитування. Також вказав, що у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 110-114).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі . 
Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 
22 жовтня 2024 року на підставі заявки на отримання коштів в кредит між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 466479070, який підписано електронним підписом позичальника, паспорт споживчого кредиту «СМАРТ» до договору № 466479070 від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 29 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит.
Відповідно до п. 3.3. договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3 588 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі, якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав (зокрема неустойки). Після поновлення дисконтного періоду його тривалість складає 30 календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. договору.
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5355-28XX-XXXX-4978, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору).
В п.п. 7.1.-7.3 договору зазначено, що рекомендованою (не обов`язковою) датою дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 21 листопада 2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору; кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 21 листопада 2029 року.
Згідно з п. 8.3 договору на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1 відсоток в день від суми залишку кредиту, що становить 365,00 відсотків річних. 
За умови повного дострокового погашення всієї суми кредиту за всіма отриманими траншами протягом 6 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду кредитування, для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за перші 30 днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 3 488 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3 588 грн та суму кредиту у розмірі 29 900 грн (п. 8.6. договору).
Викладені в п. 8.4. договору значення можуть змінюватись в сторону зменшення за умови дострокового повного чи часткового погашення кредиту, а також у разі отримання додаткових траншів в період після зміни граничного розміру денної процентної ставки на умовах, описаних в п. 8.3. договору. Зменшення загальних витрат за договором внаслідок отримання позичальником додаткових траншів в період після зниження граничного розміру денної процентної ставки на умовах, описаних в п. 8.3. договору, відбувається на користь позичальника внаслідок набрання чинності норм закону, не залежить від волі кредитодавця і є обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальною обставиною). Оскільки настання відкладальних обставин не є зміною істотних умов договору, лише породжує правові наслідки, які пов`язуються з настанням цієї обставини, на умовах описаних в цьому договорі, то зменшення загальних витрат за користування кредитом на користь позичальника (споживача) не потребує внесення змін до цього договору шляхом укладення додаткової угоди (п. 8.7 договору).
Згідно з повідомленням ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповіді АТ «ПЕРШИЙ УКРАІНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 08 серпня 2025 року № КНО-07,8.5/10497БТ, в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів було здійснено успішний переказ грошових коштів на картку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , яка емітована ім`я ОСОБА_1 , в розмірі 29 900 грн.
Відповідно до договору факторингу від 21 січня 2025 року № МВ-ТП/18, реєстру боржників до договору факторингу, розрахунку заборгованості, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за договором № 466479070.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 107 341,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 29 900,00 грн, заборгованість за процентами - 62 491,00 грн, неустойка - 14 950,00 грн, з якої позивач просить стягнути заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 29 900,00 грн, заборгованість за процентами - 62 491,00 грн, що становить 92 391,00 грн. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Таким чином, судом встановлено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач належним чином не виконала взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернула кредит, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 92 391,00 грн, що складається із загального залишку заборгованості за даним кредитом (за тілом кредиту), заборгованості за процентами за користування кредитом.
Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується деталізованою випискою про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , за період з 22 жовтня 2024 року по 25 жовтня 2024 року (а.с. 22-26).
Банківська виписка з рахунку позичальника є належним та допустимим доказом у справі, оскільки підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, містить відомості про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчує виконання таких операцій.
Отже, наявні в матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписка з її рахунку є належними і допустимими доказами наявності заборгованості позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21.
Кредитний договір № 466479070 від 22 жовтня 2024 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем.
Так, позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, отримання нею кредитних коштів, а також наявності у відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту в розмірі 29 900,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Судом встановлено, що кредитний договір № 466479070 укладено 22 жовтня 2024 року, відсотки за користування кредитом позивачем нараховано за відсотковою ставкою 1%, тобто в межах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» .
Відповідно до п. 11.1. договіру він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 5 років або його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Отже, сторонами було погоджено строк дії договору, який зазначений в п. 11.1 договору.
Вищенаведене свідчить про наявність у позивача права нарахувати відсотки за кожен день користування кредитом після закінчення 30-тиденного строку дисконтного періоду кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
Також матеріалами справи доведено факт переходу права грошової вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 належними письмовими доказами.
Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів на підтвердження наявності у відповідача непогашеної заборгованості. Оскільки позивач є не банківською (фінансовою) установою та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, він не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно з Законом України «Про банки та банківську діяльність», Інструкцією, затвердженою Постановою Національного банку України від 27 грудня 2007 року № 481.
Товариство надає послуги фізичним особам, споживачам фінансових послуг фінансову послугу з надання коштів та банківських металів у кредит в порядку, передбаченому електронними договорами кредитних продуктів кредитодавця, різновиди та умови надання яких розміщено на сайті кредитодавця: https://moneyveo.ua/ та інших сайтах, які використовуються кредитодавцем, що вказує позичальник в тексті Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» .
Із урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачем надано достатні, переконливі та достовірні докази щодо: укладення договору про споживчий кредит № 466479070 від 22 жовтня 2024, перерахування кошів на банківську картку, зазначену у договорі. Натомість відповідач не надала належних письмових доказів сплати заборгованості та власного розрахунку за кредитним договором, не спростувала наявності фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду.
Невизнання відповідачем позову суд розцінює, як спосіб захисту власних інтересів, оскільки заперечення відповідача, подані у відзиві на позов, спростовані наданими представником позивача матеріалами справи. Підписання кредитного договору, отримання коштів, сплата відповідачем 21 листопада 2024 року коштів в розмірі 3 588,00 грн підтверджує, що ОСОБА_1 знала про наявність заборгованості, що утворилася, усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань.
На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості.
Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Представником позивача в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ» на підставі договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2024 року № 5, додаткової угоди № 1226 від 01 липня 2025 року про надання правової допомоги до договору № 5 від 02 грудня 2024 року. Вартість послуг згідно з актом приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року складає 5 000 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог вказаної норми суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Дослідивши докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат, клопотання представника відповідача про відмову в задоволенні позовних вимоги, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг досліджених доказів, зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін, наявність узгодженої та усталеної судової практики щодо вирішення спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу до 3 500 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 11, 76-78, 81, 133, 137, 141, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», код ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: вул. Жабинського, буд. 13, м. Чернігів, заборгованість за договором кредитної лінії № 466479070 від 22 жовтня 2024 року в розмірі 92 391 (дев`яносто дві тисячі триста дев`яносто одна) грн 00 коп.; судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.; витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя:	  	О. М. Вірченко