РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 січня 2026 року 	м. Рівне	№640/17065/21	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Дікергофф Транспорт Україна" 	
до	Державної служби України з безпеки на транспорті (Укратрансбезпека) 	
 	визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -	

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дікергофф Транспорт Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Н.М. Шевченко від 22.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/17065/21. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Інших процесуальних рішень по справі не виносилось. Спір по суті не вирішено.
Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва. 
Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ. 
Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2025 року для розгляду справи №640/17065/21 визначено суддю С.М. Дуляницька.
Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду 12.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/17065/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дікергофф Транспорт Україна" до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позивних вимог зазначає, що 20.04.2021 року, на підставі подорожнього листа вантажного автомобіля №153519 від 20.04.2021 року та Товарно-транспортної накладної №10454916 від 20.04.2021 року вантажний сідловий тягач Mercedes-Benz Actros державний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом-цементовозом марки Ali Riza Usta ARU 04 державний номер НОМЕР_2 (далі разом по тексту Транспортний засіб), що належать на праві власності Позивачу, здійснював перевезення вантажу по маршруту м. Здолбунів (Рівненська область) - м. Тернопіль. Вантаж насип портландцементу марки ПЦ ІІ/А-Ш500Р-Н, загальною масою вантажу 23.00 тони. Вантаж перевозився безтарним способом у герметично закритому та опломбованому пломбою №2452149 напівпричепі-цементовозі. 
На пункті розташування пересувного пункту габаритно-вагового контролю на автодорозі М-19 км 237-820 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу шляхом переїжджання ваг, кожна з осей зважувалася окремо.
За результатами першого зважування, здійсненого 20.04.2021 об 14:36 год, було сформовано Талон №22.
За результатами повторного зважування, здійсненого на вимогу водія Транспортного засобу, на тих же вагах об 14:53, було сформовано Талон №24.
За наслідками габаритно-вагового контрою складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0051006 від 20.04.2021 року (далі - Довідка), Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0050374 від 20.04.2021 та Розрахунок плати за проїзд року великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.04.2021 року та Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №278082 від 20.04.2021. В цих документах зазначено про перевищення допустимих параметрів навантаження на другу вісь Транспортного засобу - 11580 кг, при допустимій нормі в 11000 кг.
24.05.2021 року Позивач отримав повідомлення за вих. №35491/19.1/24-21 від 14.05.2021 року, яким Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомило про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту №278082, на 01.06.2021 року.
За результати розгляду справи по акту №278082, поштовим зв`язком позивач отримав копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №240765 від 01.06.2021 року.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач стверджує, що її винесено без дотримання регламентованої процедури, проведені вимірювання не є релевантними, оскільки відсутня Методика, на підставі якої має проводитися вимірювання (зважування) фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, що перевозить сипучий (подільний) вантаж, не було проведено контрольного зважування у статичному режимі, на якому наполягав водій. Посилаючись на такі на інші обставини, позивач просить скасувати оскаржувану постанову.
Відповідачем у визначений судом строк надано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог, зазначається, що співробітниками Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz Actros, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу. За результатами проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 11,58 т при нормативно допустимому - 11 т., про що складено довідку від 20.04.2021 р. Зважування здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, про що свідчить свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Відповідач зазначає також, що відсутність Методики проведення габаритно-вагового контролю не є підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення. Також відповідач зазначає, що 25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 11.09.2019 р. №54-ІХ. Даним Законом доповнено частину першу статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» новими абзацами, з урахуванням чого та встановивши, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу позивача перевищило 5%, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абз.14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт у розмірі 8500 грн. Просить відмовити у задоволені позовних вимог.
Позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відзив не підлягає розгляду судом у рамках справи, а викладене в ньому - врахуванню при прийнятті рішення по результатам розгляду справи, оскільки відзив підписано представником, без належного об`єму правосуб`єктності на такі дії. Докази, надані відповідачем, не є належними, а викладене у відзиві прямо суперечить регулюючим нормативно-правовим актам. Просить визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №240765 від 01.06.2021 року.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.
Як вбачається з фактичних обставин справи, 20.04.2021 року, на підставі Подорожнього листа вантажного автомобіля №153519 від 20.04.2021 року та Товарно-транспортної накладної №10454916 від 20.04.2021 року вантажний сідловий тягач Mercedes-Benz Actros державний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом-цементовозом марки Ali Riza Usta ARU 04 державний номер НОМЕР_2 (далі разом по тексту Транспортний засіб), що належать на праві власності Позивачу, здійснював перевезення вантажу по маршруту м. Здолбунів (Рівненська область) - м. Тернопіль. Вантаж насип портландцементу марки ПЦ ІІ/А-Ш500Р-Н, загальною масою вантажу 23.00 тони. Вантаж перевозився безтарним способом у герметично закритому та опломбованому пломбою №2452149 напівпричепі-цементовозі.
Під час вказаного перевезення, посадовими особами Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на пункті розташування пересувного пункту габаритно-вагового контролю на автодорозі М-19 км 237-820 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу шляхом переїжджання ваг, кожна з осей зважувалася окремо.
За наслідками габаритно-вагового контрою складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0051006 від 20.04.2021 року (далі - Довідка), Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0050374 від 20.04.2021 та Розрахунок плати за проїзд року великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.04.2021 року та Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №278082 від 20.04.2021. В цих документах зазначено про перевищення допустимих параметрів навантаження на другу вісь Транспортного засобу - 11580 кг, при допустимій нормі 11000 кг.
24.05.2021 року Позивач отримав повідомлення за вих. №35491/19.1/24-21 від 14.05.2021 року, яким Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомило про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту №278082 на 01.06.2021 року.
За результати розгляду справи по акту №278082, поштовим зв`язком позивач отримав копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №240765 від 01.06.2021 року.
Вважаючи зазначену постанову протиправною з підстав порушення процедури прийняття, а також застосування неналежного вимірювального приладу та за відсутності відповідної Методики зважування сипучих вантажів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Приписами статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 вказаного Положення).
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (надалі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок - №1567).
Відповідно до частини дванадцятої статі 6 Закону №2344-ІІІ та пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт»; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (надалі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Позивач у позові зазначає, що ним перевозився сипучий вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів.
Окрім того, відповідно до Подорожнього листа вантажного автомобіля №153519 від 20.04.2021 р. та Товарно-транспортної накладної № 10454976 від 20.04.2021 маса вантажу, який перевозив транспортний засіб, становила 23,00 тони, загальна маса вантажу та транспортного засобу становила 37,46 тони при допустимій фактичній масі в 40 тон.
Тобто, різниця між масою транспортного засобу із вантажем згідно Акту та транспортного засобу із вантажем згідно товаросупровідних документів становить, при першому зважуванні 0,19 тони, при повторному 0,29 тони.
Як стверджує позивач, зважування транспортного засобу із вантажем здійснювалося під час його завантаження вагами автомобільними платформними моделі DFT-U-60/20-А2(18) (заводський №РЕ 08/4/2), розрахованими для статичного зважування (не в русі) одразу всього автомобіля з вантажем, тобто без необхідності наїжджати на ваги кожною з осей.
Відповідно до ДСТУ Б В.2.7-112-2002 вантаж навантажувався та перевозився у герметичній ємності (цистерні) цементовоза, яка одразу після завантаження, згідно з пунктом 22.8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, була опломбована вантажовідправником пломбою №2452149, про що внесено відмітку в товарно-транспортній накладній.
Після навантаження та пломбування транспортний засіб прослідував до вагової, де його вдруге зважено вагами автомобільними платформними типу ВА-60Е-2 №19, розрахованих для статичного зважування (не в русі) одразу всього автомобіля з вантажем. Визначені дані відображені у товаросупровідних документах.
По прибуттю в пункт розвантаження вантажоотримувач прийняв вантаж без застережень, про що свідчать відмітки уповноважених осіб на товаросупровідних документах.
Отже, позивач наполягає на тому, що двоє платформених ваг що пройшли необхідну повірку, визначили однакову загальну вагу транспортного засобу із вантажем у 37,46 тони, при цьому пересувні ваги відповідача, за відсутності відповідної Методики зважування, встановили інший результат - 37,65 тон при першому і 37,75 при повторному.
Також позивач звертає увагу на пункт 11 Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розробленої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затвердженої заступником голови Державної служби автомобільних доріг України, атестованої відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію №02-84-08 (Методика), якою керувався відповідач, зазначаючи, що вказана Методика не розповсюджується на динамічне зважування транспортних засобів з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, тобто сипучим (подільним) вантажем. Станом на момент проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, методика, на підставі якої має проводитися вимірювання (зважування) фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, що перевозить сипучий (подільний) вантаж, не затверджена, а отже, на думку позивача, відсутні правові підстави визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів, та вважати достовірними показники відповідача при зважуванні у даному випадку неможна. 
Оцінюючі зазначені твердження позивача, суд виходить з того, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, що рух транспортних засобів з перевищенням на осі або фактичну масу 40т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється, тому чинним законодавством взагалі забороняється оформлення дозволу, яким дозволено рух великовагових транспортних засобів із подільним вантажем.
Водночас, стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також санкція статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу.
Окрім того, як встановлено судом вище єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію №02-84-08.
Разом із тим вказана Методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем).
Зазначене свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів при зважуванні сипучого вантажу.
При цьому, незважаючи на те, що з п. 19 Порядку № 879 на підставі постанови КМУ від 30.08.17 №671 виключені положення щодо наявності методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно- вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з Методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, який на даний час є чинним.
На дату зважування така Методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, відсутня.
Враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю Методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо рідких та сипучих вантажів, можна стверджувати про відсутність на час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю правових підстав визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів.
За таких обставин, результати даного вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. А тому відповідач при складанні оскаржуваної постанови і розрахунку плати за проїзд діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018), у справі №826/442/13-а (постанова від 16.01.2018), у справі №821/597/17 (постанова від 12.06.2018).
Таким чином, суд враховує докази зважування транспортного засобу, зафіксовані у товарно-транспортній накладній, та надані до матеріалів справи позивачем, вважає їх належними та достатніми для підтвердження тих обставин, що двоє платформених ваг, що пройшли необхідну повірку, під час навантаження визначили однакову загальну вагу транспортного засобу позивача із вантажем при першому зважуванні 37,65 тони, при другому 37,75 тони. 
З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що наведені в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №278082 від 20.04.2021 р., Акті про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №0050374 від 20.04.2021 р., довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0051006 від 20.04.2021 р. та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або)великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.04.2021 р. висновки про перевищення транспортним засобом позивача допустимого навантаження на вісь, є безпідставними та помилковими, тому прийнята на їх підставі постанова №240765 від 01.06.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.
У той же час суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання повернути з Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 8500,00 грн., що сплачені ним за оскаржуваною постановою. При цьому суд виходить із наступного.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 (далі - Порядок №787).
Аналіз положень вказаного Порядку № 787 дає підстави для висновку, що у разі підтвердження факту помилкової сплати коштів до бюджету, вони можуть бути повернуті за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
При цьому, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про помилкове або надмірно зарахованих до бюджету платежів та інших доходів бюджеті.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 р. по справі №826/1460/16.
Враховуючи, що постанова на підставі якої позивачем сплачено адміністративно господарський штраф скасована в судовому порядку, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем кошти підлягають поверненню позивачу за поданням відповідача, на підставі Порядку № 787.
Водночас, за відсутності звернення позивача до відповідача із відповідною заявою та власне подання відповідача, позовні вимоги про стягнення коштів є передчасними, а відтак відсутні підстави для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Звертаючись до суду, позивачем відповідно до платіжного доручення №1707 від 10.06.2021 року сплачено 2270,00 грн. судового збору.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1135 грн. підлягає стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.06.2021 року №240765 про застосування адміністративно-господарського штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» в розмірі 8500,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюжетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1135,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 07 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дікергофф Транспорт Україна" (вул.Пирогівський шлях,26,Київ 83,03083, ЄДРПОУ/РНОКПП 34387514) 
Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (Укратрансбезпека) (вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845) 

Суддя       С.М. Дуляницька