ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року справа №360/1599/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 р. у справі № 360/1599/25 (головуючий І інстанції А.Г. Секірська) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №123950003314 від 21.05.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.05.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1983 по 13.03.2000.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №123950003314 від 21.05.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.05.2025, з зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1986 по 31.12.1998 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , періодів роботи за 1999 – 2003 роки – на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1983 по 13.03.2000 згідно трудової книжки, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
13.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком, надавши, зокрема, заяву про те, що не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення РФ, пенсію та інші виплати не отримує.
Рішенням ГУПФУ в Дніпропетровській області від 21.05.2025 №123950003314 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зазначено, що страховий стаж особи становить 21 рік 5 місяців 5 днів.
За доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1983 по 13.03.2000 згідно трудової книжки, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1983 по 13.03.2000 згідно трудової книжки, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, суд зазначає наступне.
Трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 , видана 16.10.1982 ОСОБА_2 , містить такі записи щодо спірних періодів роботи:
1. 14.10.1982 - прийнята в члени колгоспу ім. Свердлова Біловодського району, наказ № 17 від 22/Х-82;
2. 09.08.1983 – вибула з членів колгоспу у зв`язку з виїздом на навчання у Старобільський радгосп-техн., наказ № 13 від 29.08.1983;
3. 18.03.1986 – прийнята у члени колгоспу ім. Свердлова, прот. № 2 від 17.03.1986;
4. 09.08.1986 – звільнена з членів колгоспу у зв`язку з переведенням до колгоспу ім. Кірова, прот.№10 від 29.08.1986;
5. 10.08.1986 – прийнята в члени колгоспу імені Кірова Біловодського району, прот. № 12 від 10.08.1986;
6. 31.03.2000 – звільнена з колгоспу імені Кірова за переводом, ст 36 п.5 КЗпП України, реорганізація господарства, наказ № 3 від 31.03.2000;
Відомості про роботу:
1. 14.10.1982 – призначена обліковцем МТФ № 3, наказ № 20 від 27.11.1982;
2. 09.08.1983 – роботу припинила у зв`язку з виїздом на навчання в Старобільський радгосп – технікум, наказ № 13 від 29.08.1983;
Старобільський радгосп – технікум:
3. 11.08.1983 – зарахована до складу учнів відділення «Ветеринарія», наказ № 333 к від 11.08.1983;
4. 27.02.1986 – відрахована зі складу учнів, присвоєно кваліфікацію ветфельдшера, наказ № 80к від 27.02.1986;
5. 18.03.1986 – прийнята на роботу в якості ветфельдшера МТФ № 4, прот.№ 2 від 17.03.1986;
6. 09.08.1986 – звільнена від посади у зв`язку з переводом до колгоспу ім. Кірова, прот. 10 від 29.08.1986;
7. 10.08.1986 – прийнята на роботу в якості головного ветлікаря, прот. №12 від 10.08.1986;
8. 31.03.2000 – звільнена з колгоспу ім. Кірова переводом до ТОВ Слобода гол.вет.лікарем ст. 36 п.5 КЗпП України, реорганізація, наказ № 13 від 31.03.2000;
ТОВ «Слобода»:
9. 01.04.2000 – прийнята переводом на посаду гол.вет.лікаря, пр.№ 1к від 01.04.2000;
10. 10.04.2006 – звільнена за ст. 36 п.5 (перехід на виборчу посаду голови села), наказ 29к від 10.04.2006.
Також у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 наявні такі записи щодо трудової участі позивача у громадському господарстві (сторінки 18-21):
1982 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 48, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 56;
1983 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 165, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 201;
1986 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 92, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 98;
1986 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 101, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 115;
1987 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 260, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 283;
1988 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 260, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 297;
1989 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 260, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 260;
1990 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 325;
1991 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 322;
1992 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 257;
1993 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 300;
1994 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 271;
1995 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 267;
1996 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 304;
1997 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 325;
1998 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 307.
Тобто, у трудовій книжці колгоспника, виданій на ім`я позивача, наявна інформація щодо виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві за 14.10.1982 – 09.08.1983, 18.03.1986 – 1998 роки, та підстава внесення відомостей – книги обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспників.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем до суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком позивачу.
Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1986 по 31.12.1998 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 .
Крім того, у трудовій книжці відсутні відомості щодо виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві за 1999 – 2003 роки, тому належними відомостями щодо страхового стажу позивачки за цей період є індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які свідчать про невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці позивача, які на думку відповідача є недостовірними, до суду відповідачем надано не було.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дінпропетровській області від 21.05.2025 №123950003314 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.05.2025, з зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи з 14.10.1982 по 09.08.1983 та з 18.03.1986 по 31.12.1998 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , періодів роботи за 1999 – 2003 роки – на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 р. у справі № 360/1599/25 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 р. у справі №360/1599/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 22 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко