ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року	справа № 380/11712/25	
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
в с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова код ЄДРПОУ 07638027, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2, у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії КЕВ м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 № 3 про виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова;
- зобов`язати житлову комісію КЕВ м. Львова поновити ОСОБА_1 та його сім`ю на квартирному обліку та в Книзі обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова зі збереженням часу та перебуванням на квартирному обліку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України. Водночас, 26.02.2021 рішенням житлової комісії КЕВ м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 року № 3 позивача виключено з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова. Підставою для вказаного виключення слугував той факт, що за результатами проведення щорічної інвентаризації облікових справ осіб, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, виявлено справи, зокрема справу позивача, у яких не здійснено щорічне поновлення документів. У процесі перевірки особи, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, та не поновили документи були попереджені у телефонному режимі про необхідність поновлення документів, проте вказаного поновлення не вчинили. Позивач вважає вказане рішення протиправним, а відтак таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 16.06.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
ОСОБА_2 з 20.08.2000 перебував на квартирному обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі міста Львова.
26.02.2021 рішенням житлової комісії КЕВ м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 № 3, позивача виключено з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова. Підставою для вказаного виключення слугував той факт, що за результатами проведення щорічної інвентаризації облікових справ осіб, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, виявлено справи, зокрема справу позивача, у яких не здійснено щорічне поновлення документів. У процесі перевірки особи, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, та не поновили документи попереджені у телефонному режимі про необхідність поновлення документів, проте вказаного поновлення не здійснили.
Вважаючи протиправним рішення відповідача про виключення позивача з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (надалі за текстом - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).
Питання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульовано статтею 12 Закону №2011-ХІІ.
Частина перша статті 12 Закону 2011-ХІІ визначає, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 4 частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України (надалі за текстом - ЖК України), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Інструкція №380).
Інструкція №380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Розділом VI Інструкції №380 врегульовано облік осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Пунктом 1 розділу VI Інструкції №380 передбачено, що житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №380 військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу України.
Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються:
військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей;
члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №380 облік ведеться в житлових комісіях військових частин (об`єднаних житлових комісіях), ТЦК та СП та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.
Пунктами 4-5 розділу VI Інструкції №380 установлено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає командиру військової частини рапорт, який реєструється у службі діловодства військової частини.
До рапорту додаються документи, передбачені Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок забезпечення житловими приміщеннями), а також витяг з послужного списку військовослужбовця.
Зазначені документи направляються командиром до житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) для прийняття рішення про зарахування на облік.
Житлова комісія військової частини (об`єднаної житлової комісії) у разі необхідності має право запитувати через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян інші документи.
Вимагати від військовослужбовців та членів їх сімей інших, не передбачених законодавством, документів забороняється.
Житлова комісія військової частини (об`єднаної житлової комісії) протягом п`яти робочих днів після реєстрації рапорту військовослужбовця проводить перевірку житлових умов військовослужбовця та членів його сім`ї.
За результатами перевірки житлових умов військовослужбовця складається довідка про перевірку житлових умов (додаток 11).
Відповідно до пункту 6 розділу VI Інструкції №380 після проведення перевірки житлових умов військовослужбовця житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) на найближчому засіданні, але не пізніше ніж через місяць з дати реєстрації відповідного рапорту військовослужбовця, розглядає питання щодо зарахування військовослужбовця на облік.
На засіданні житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) має право бути присутнім військовослужбовець та члени його сім`ї, щодо яких приймається рішення.
За результатами розгляду житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про зарахування військовослужбовця та членів його сім`ї на облік або відмовляє у зарахуванні на облік із зазначенням обґрунтування такої відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №380 на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які:
забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони;
мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Із матеріалів справи встановлено, що підполковник ОСОБА_1 з 20.08.2000 перебував на квартирному обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі міста Львова.
26.02.2021 рішенням житлової комісії КЕВ м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 року № 3 позивача виключено з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова. Підставою для вказаного виключення слугував той факт, що за результатами проведення щорічної інвентаризації облікових справ осіб, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, виявлено справи, зокрема справу позивача, у яких не здійснено щорічне поновлення документів. У процесі перевірки особи, що перебувають на квартирному обліку у житловій комісії КЕВ м. Львова, та не поновили документи були попереджені у телефонному режимі про необхідність поновлення документів, проте вказаного поновлення не вчинили.
Суд вказує на те, що відповідно до пункту 16 розділу VI Інструкції № 380 житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) щороку проводять інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на обліку, під час якої перевіряються житлові умови (за необхідності), а також оновлюються документи, що містяться в облікових справах.
За результатами інвентаризації щороку до 15 січня списки військовослужбовців та членів їх сімей, які перебувають на обліку військової частини, направляються до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.
Списки військовослужбовців, які перебувають на обліку, а також військовослужбовців, які не пройшли щорічну перереєстрацію та виключені з обліку, розміщуються у загальнодоступному місці військової частини для загального ознайомлення протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення житловою комісією військової частини (об`єднаної житлової комісії).
Військовослужбовці та члени їх сімей, виключені з обліку, мають право повторно протягом року подати командиру військової частини рапорт та документи, визначені Порядком забезпечення житловими приміщеннями, для зарахування на облік в порядку, визначеному цією Інструкцією, із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Матеріали справи не містять доказів інвентаризації облікових справ військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на обліку, доказів звернення житлової комісії військової частини до позивача із запитом щодо оновлення документів, доказів розміщення списків військовослужбовців, які перебувають на обліку, а також військовослужбовців, які не пройшли щорічну перереєстрацію та виключені з обліку, до яких входить позивач, у загальнодоступному місці військової частини, доказів повідомлення позивача про рішення, оформлене протоколом від 26.02.2021 № 3 про виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, а також доказів повідомлення позивача про можливість подання рапорту та документів, визначених Порядком забезпечення житловими приміщеннями, для зарахування на облік в порядку, визначеному Інструкцією.
З таких підстав, суд висновує, що приймаючи рішення, оформлене протоколом від 26.02.2021 № 3 про виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
З метою ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача поновити позивача та його сім`ю на квартирному обліку та в Книзі обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова зі збереженням часу перебування на квартирному обліку. 
Щодо строку звернення позивача до суду, суд зазначає таке.
До позовної заяви позивач долучив клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, яке мотивоване тим, що 26.02.2021 рішенням житлової комісії КЕВ м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 №3 позивача виключено з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку з тим, що позивач не поновив документи. Позивач вказує, що про оскаржуване рішення він дізнався 09.12.2024, і відповідно в цей же день звернувся з рапортом про поновлення на квартирному обліку. Про оскаржуване рішення позивачу не було відомо, а посилання на те, що позивача повідомляли в телефонному режимі не підтверджується жодними доказами.
Суд вказує на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Частина друга статті 122 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд встановив, що про оскаржуване рішення позивач дізнався 09.12.2024. 
Звернувшись з позовом до суду 09.06.2024, позивач не пропустив визначений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк на звернення до суду, а тому у клопотанні позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду необхідно відмовити повністю.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
V. Судові витрати
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформлене протоколом від 26.02.2021 № 3 про виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова.
Зобов`язати житлову комісію КЕВ м. Львова поновити ОСОБА_1 та його сім`ю на квартирному обліку та в Книзі обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.
Судові витрати між сторонами не розподіляються.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович