Справа № 491/17/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Держаної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2041 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу встановлено згідно витягу з Державного демографічного реєстру ДМС України від 07 січня 2026 року, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за ст.2041 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 07 січня 2026 о 16 годині 00 хвилин на південно-східній околиці м. Ананьїв Подільського району Одеської області було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в групі осіб намагався перетнути державний кордон України в пішому порядку поза пунктами пропуску через державний кордон України на вихід з України до Республіки Молдова в районі пп/зн 0411 на напрямку м. Ананьїв (Україна) – Нові Гояни (Республіка Молдова), з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.2041 КУпАП. 
За вказаним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 07 січня 2026 року серії ПдРУ №295779 за ч.2 ст.2041 КУпАП.
Розгляд справи було призначено на 05 лютого 2026 року та ОСОБА_1 було надіслано електронну повістку про виклик до суду на його номер телефону відповідно до його заявки на отримання електронних повісток.
05 лютого 2026 року ОСОБА_1 до суду не з`явився, електронна повістка про виклик до суду на його номер телефону доставлена не була з тієї причини, що абонент тимчасово недоступний, що підтверджується довідкою про недоставлення SMS, однак в матеріалах справи міститься його письмова заява від 07 січня 2026 року, в якій він просить справу розглянути у його відсутність, свою вину визнає повністю.
Суд, з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 07 січня 2026 року та положень ч.ч.1, 2 ст.268 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2041 КУпАП за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
З диспозиції ч.1 ст268 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 ст.268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.2041 КУпАП, не віднесено до категорії справ, розгляд яких має здійснюватись за обов`язкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що дії  ОСОБА_1  кваліфіковано за ч.2 ст.2041 КУпАП.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2041 КУпАП.
Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За приписами ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час розгляду справи законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу.
Диспозиція ч.2 ст.2041 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Диспозиція ст.2041 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог інших нормативно-правового актів, які регламентують порядок перетинання державного кордону України.
В протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ №295779 вказується про порушення  ОСОБА_1  вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України». Однак, вказана норма цього закону не містить будь-яких положень, які б зобов`язували, забороняли чи попереджали учасників суспільних відносин, в даному випадку  ОСОБА_1  дотримуватися чи не дотримуватися певних правил поведінки, а є загальними нормами права, якими регламентовано, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Об`єктом адміністративного правопорушення за ч.2 ст.2041 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а саме лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України суші, вод, надр, повітряного простору згідно Закону України «Про державний кордон України».
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). 
Ключовою обставиною об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його вчинення і наявність даних, які вказують про наміри та реальні спроби перетину.
Відповідно до ч.1-3 ст.22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.
Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. У цих межах Кабінетом Міністрів України встановлюється спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року №1199 «Про контрольовані прикордонні райони» Подільський район Одеської області включено до переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони. 
Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
Відповідно до п.8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 (далі - Положення про прикордонний режим), громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
З матеріалів справи не встановлено порушень  ОСОБА_1  законодавства з прикордонних питань у межах контрольованого прикордонного району, яким є Подільський район Одеської області. Так, ОСОБА_1 мав при собі документи, які посвідчують його особу, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням абз.3 п.п.1 п.2 Положення про прикордонний режим. Тим самим, з боку ОСОБА_1 порушень п.8 Положення про прикордонний режим не було.
З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №295779 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину спроба перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України згідно інформаційної довідки відносно ОСОБА_2 на відстані 18000 м (18 км) від його лінії.
Відповідно до п.п.3 п.2 Положення про прикордонний режим прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд..
В довідці за результатами проведення перевірочних заходів зазначено, що ОСОБА_1 був виявлений в районі пп/зн 0411 на напрямку м. Ананьїв (Україна) – Нові Гояни (Республіка Молдова), та відповідно до інформаційної довідки за цією самою локацією на відстані в 18000 м (18 км) від лінії державного кордону було зупинено автомобіль марки «BMW» під керуванням ОСОБА_2 , в салоні якого було виявлено 4 громадян України, які, як зазначено в довідці, мали намір незаконно перетнути державний кордон України, та з матеріалів справи вбачається, що одним з таких громадян є ОСОБА_1 .. 
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був виявлений за межами прикордонної смуги, що виключає наявність об`єктивної сторони в діях ОСОБА_1 ..
При цьому, не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що прикордонна смуга в межах Подільського району Одеської області становить завширшки 18 або більше 18 кілометрів від лінії державного кордону, хоча у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується умислом, коли особа розуміє, що незаконно робить спробу перетину державного кордону та бажає вчинити такі протиправні дії.
В протоколі не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_1 щодо незаконного перетину державного кордону.
Отже, у матеріалах справи відсутні докази умислу на спробу перетину державного кордону ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу, що до матеріалів справи взагалі не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2041 КУпАП , зокрема, протоколів затримання ОСОБА_1 , показань технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, схем місцевості або руху, а також інших документів, які б підтверджували його намір 07 січня 2026 року вчинити спробу незаконного перетину державного кордону групою осіб.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки така позиція не узгоджуватиметься із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Суд зобов`язаний з`ясувати всі обставини справи про адміністративне правопорушення на підставі положення ст.251 та ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які визначають для цього основні засоби, зокрема, збирання доказів.
Сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.
Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено у законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи трактуються на її користь. А згідно п.2 ч.2 ст.129 Конституції України основами судочинства у тому числі є забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Роз`яснення суворого додержання, закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, передбачені також у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 у справі №463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
В рішенні від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у справі відсутні достатні та достовірні докази, які би вказували на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2041 КУпАП, оскільки не доведено його винуватості поза розумним сумнівом.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення закривається, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
З урахуванням приписів ст.401, у разі закриття провадження у справі, судовий збір не стягується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2041, 221, п.1 ч.1 ст. 247, 251, 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення від 07 січня 2026 року серії ПдРУ №295779, складеним за ч.2 ст.2041 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу встановлено згідно витягу з Державного демографічного реєстру ДМС України від 07 січня 2026 року, мешканця АДРЕСА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя:            Надєр Л.М.

Постанова вступила в законну силу „___” _______ 20___ року.