№ 143/1051/24 

ВИРОК
Іменем України
14.01.2026р.  м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника- адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Погребище кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за №42024022240000086 від 05.09.2024 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Погребище Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, освіта середня спеціальна, відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого,у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України, - 

в с т а н о в и в:

судом установлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 з 15.03.2024 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 продовжено з 14.02.2024 строком на 90 діб.
У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до ч.2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 05.02.2024, продовжено з 14.02.2024 строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.2024 №36/195 військовозобов`язаного ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби за віком та станом здоров`я у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
У подальшому, 15.03.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_6 повістку з вимогою прибути до особливого розпорядження до ІНФОРМАЦІЯ_3 17.03.2024 о 08:00 годині з метою його призову по мобілізації до Збройних Сил України для відправки у військову частину НОМЕР_1 .
Незважаючи на це ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, а також являючись придатним до військової служби і не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, а також відповідно до ст. 1 Закону України «про альтернативну (невійськову) службу» - права на альтернативну службу під час мобілізації та будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибути у ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення у військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України, без поважних на те причин, з метою ухилення від призову, маючи можливість прибути, умисно не прибув у вказаний у повістці час та дату, а саме: 17.03.2024 о 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 для його призову на військову службу під час мобілізації в Збройні Сили України, чим порушив порядок комплектування Збройних сил України та ст. 65 Конституції України, Закони України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» та Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Тобто, ОСОБА_4 без поважних причин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
Прокурор у судовому засіданні підтримала обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та 6 (шість) місяців.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, зазначив, що час та місце скоєння ним інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Також вказав, що проживає разом із матір`ю ОСОБА_7 , 1955 року народження та здійснює за нею догляд та просив суд суворо його не карати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання його підзахисного та просив суд призначити його підзахисному покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України. 
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення повністю, його показання відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються, його позиція є добровільною та істинною, то суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Згідно з ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 є нетяжким злочином.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває (а.с. 80), за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 81), відповідно до статті 89 КК України раніше не судимий (а.с. 59- 60), проживає разом матір`ю ОСОБА_7 , 1955 року народження, яка є пенсіонером за віком та потребує догляду (а.с. 86, 128, 129, 131).
В досудовій доповіді орган пробації зазначив, що вивченням особи обвинуваченого встановлено високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як середній, відтак орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим, призначення судом покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, що повністю узгоджується з Постановою колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 05.02.2024 року у справі № 625/67/23 (провадження № № 51-4983 км 23).
Аналогічна позиція також викладена у Постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 15.11.2023 року у справі № 641/1067/23 (провадження № 51-5308км23), у якій зазначено, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.
Тому суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст.336 КК України.
Підстави для переходу до іншого більш м`якого виду покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, процесуальні витрати відсутні, долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 371, 374,ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-
ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , за даним вироком рахувати з моменту приведення його до виконання. 
Запобіжний захід не обирати.
Речові докази, а саме: оригінали документів на військовозобов`язаного солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучені згідно постанови про визнання речових доказів від 28.11.2024 повернути до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя