ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20430/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 в адміністративній справі №160/20430/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
14.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 № 046150018061 від 26.06.2025 Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу наступні періоди:
1) навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983;
2) період військової служби з 13.11.1984 по 15.11.1986;
3) період роботи з 05.08.1987 по 18.03.1993; з 25.03.1993 по 13.09.1993; з 21.09.1993 по 09.03.1995; з 08.06.1995 по 30.06.1995; з 07.09.1995 по 16.10.1995; з 19.03.1996 по 19.11.1996; з 21.01.1997 по 21.08.1997; з 09.09.1997 по 29.05.1998; з 04.08.1998 по 31.12.1999; з 01.01.2000 по 06.07.2002; з 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1983 року в російській федерації;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком з моменту права на її виникнення - з 29.05.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.06.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 26.06.2025 №046150018061 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № 046150018061 від 26.06.2025 Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступні періоди:
1) навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983;
2) період військової служби з 13.11.1984 по 15.11.1986;
3) період роботи з 05.08.1987 по 18.03.1993; з 25.03.1993 по 13.09.1993; з 21.09.1993 по 09.03.1995; з 08.06.1995 по 30.06.1995; з 07.09.1995 по 16.10.1995; з 19.03.1996 по 19.11.1996; з 21.01.1997 по 21.08.1997; з 09.09.1997 по 29.05.1998; з 04.08.1998 по 31.12.1999; з 01.01.2000 по 06.07.2002; з 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1983 року в російській федерації.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Вирішено питання щодо роподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні усі підстави для зарахування до страхового стажу період трудової діяльності з 05.08.1987 по 18.03.1993р., з 25.03.1993 по 13.09.1993, з 21.09.1993 по 09.03.1995, з 08.06.1995 по 30.06.1995, з 07.09.1995 по 16.10.1995, з 19.03.1996 по 19.11.1996, з 21.01.1997 по 21.08.1997, з 09.09.1997 по 29.05.1998, з 04.08.1998 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 06.07.2002, 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.1983р, оскільки вказані періоди є роботою в російській федерації.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 19.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.06.2025 № 046150018061 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу (32 роки). Станом на день звернення, позивачу виповнилося повних 60 років, страховий стаж складав 16 років 09 місяців 12 день, з необхідних 32 роки. Зазначена відмова зумовлена наступними обставинами:
- «за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.1983р., оскільки відсутня дата видачі документа;
- не зараховано період військової служби з 13.11.1984 по 15.11.1986 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.1983р., оскільки відсутня дата видачі документа;
- не зараховано період трудової діяльності з 05.08.1987 по 18.03.1993р., з 25.03.1993 по 13.09.1993, з 21.09.1993 по 09.03.1995, з 08.06.1995 по 30.06.1995, з 07.09.1995 по 16.10.1995, з 19.03.1996 по 19.11.1996, з 21.01.1997 по 21.08.1997, з 09.09.1997 по 29.05.1998, з 04.08.1998 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 06.07.2002, 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.1983р, оскільки робота в російській федерації.
Позивач не погоджується із вказаними рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення участі російської федерації в Угоді від 13.03.1992, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень. Зауважено, що записи навчання та військової служби позивача відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 є достатньою підставою для підтвердження страхового стажу, у тому числі за періоди навчання (з 01.09.1980 по 20.07.1983) та проходження військової служби (з 13.11.1984 по 15.11.1986). Не зарахування зазначеного у трудовій книжці періоду до страхового стажу є необґрунтованим та протиправним.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637).
Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Як видно з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з з 05.08.1987 по 18.03.1993; з 25.03.1993 по 13.09.1993; з 21.09.1993 по 09.03.1995; з 08.06.1995 по 30.06.1995; з 07.09.1995 по 16.10.1995; з 19.03.1996 по 19.11.1996; з 21.01.1997 по 21.08.1997; з 09.09.1997 по 29.05.1998; з 04.08.1998 по 31.12.1999; з 01.01.2000 по 06.07.2002; з 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1983 року у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Разом з тим, не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи в Російській Федерації відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
В свою чергу, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у пенсійний орган Російської Федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з з 05.08.1987 по 18.03.1993; з 25.03.1993 по 13.09.1993; з 21.09.1993 по 09.03.1995; з 08.06.1995 по 30.06.1995; з 07.09.1995 по 16.10.1995; з 19.03.1996 по 19.11.1996; з 21.01.1997 по 21.08.1997; з 09.09.1997 по 29.05.1998; з 04.08.1998 по 31.12.1999; з 01.01.2000 по 06.07.2002; з 07.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 17.05.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1983 року.
Що стосується правомірності зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 та період військової служби з 13.11.1984 по 15.11.1986, то колегія суддів апеляційного суду зазначає настунпне.
Згідно п.д ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Як свідчать встановленні обставини справи, вказані періоди не були зараховані до страхового стажу позивача з огляду на те, що в трудовій книжці відсутня дата видачі документа.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справ, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що записи навчання та військової служби позивача відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 є достатньою підставою для підтвердження страхового стажу, у тому числі за періоди навчання (з 01.09.1980 по 20.07.1983) та проходження військової служби (з 13.11.1984 по 15.11.1986). Не зарахування зазначеного у трудовій книжці періоду до страхового стажу є необґрунтованим та протиправним.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 в адміністративній справі №160/20430/25– залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш