Справа № 591/9513/25
Провадження № 2/591/2257/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Косар А. І. 
за участю:
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Стовбир С. М.
секретаря судового засідання Хроменко А. О.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження
з повідомленням сторін
цивільну справу № 591/9513/25
сторони та інші учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИОБЛЕНЕРГО»
про зобов`язання вчинити дії
і виходив з наступного:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського міжрайонного відділення «Енергозбут» ПАТ «Сумиобленерго» керівник ОСОБА_2 , ЄДРПОУ:23822696 про зобов`язання вчинити дії. Позовну заяву ОСОБА_1 мотивовано тим, що він у 2021 році придбав у забудовника «Нотекс» квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Послуги на водопостачання отримує, рахунки сплачує і заборгованості не має. Комунальні витрати теж сплачує згідно рахунку. Проте відповідач відмовляє у наданні послуг по постачанню електричної енергії до квартири за вищевказаною адресою. 
22 серпня 2025 року Ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
08 вересня 2025 року Ухвалою суду виправлена описка щодо найменування відповідача. 
22.09.2025 позивач подав заяву про усунення недоліків та просив суд зобов`язати відповідача підключити електричну енергію до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

23 вересня 2025 року Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі № 591/9513/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

09.10.2025 АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» подало відзив, а 24.10.2025 доповнення до відвизу, відповідно до якого зазначає, що позивач придбав у забудовника нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , але не зареєстрував право власності на нього у встановлений законом спосіб, та має намір отримати послугу з постачання електричної енергії до цієї квартири. Відповідачем зазначено Сумське міжрайонне відділення «Енергозбут» ПАТ «Сумитеплоенерго» в особі керівника Склярова Сергія Івановича, разом з цим, належним відповідачем є АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО», філією виступає Сумський міський район електричних мереж.

28.10.2025 позивач подав відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає про його порушене право, що він живе у власній квартирі без світла, вимагає підключення.

20 листопада 2025 року Ухвалою суду у цивільній справі №591/9513/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумського міжрайонного відділення «Енергозбут» ПАТ «Сумитеплоенерго» керівника Склярова Сергія Івановича про зобов`язання вчинити дії, замінено неналежного відповідача Сумське міжрайонне відділення «Енергозбут» ПАТ «Сумитеплоенерго» в особі керівника Склярова Сергія Івановича на належного відповідача АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИОБЛЕНЕРГО» (вул. Івана Сірка, 7, м. Суми Сумської області, 40035, код ЄДРПОУ23293513, голова правління Попов Б. Б., фінансовий директор Ляховка С. М.; адреса для листування: проспект Свободи, 9, м. Суми, 40016 ). 

10.12.2025 АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» надало відзив на позов, у якому просить відмовити у його задоволенні. Стверджує, що вимоги позивачем не сформовані та не відповідають змісту статті5ЦПК України щодо способу захисту порушеного права. Вимоги не дають змоги встановити, яке саме право позивача порушене та які саме дії він просить вчинити, не посилається на жодну норму матеріального чи процесуального Закону України. Позивач придбав у забудовника нерухоме майно, але не зареєстрував право власності на нього у встановлений законом спосіб, та хоче отримати «послугу з постачання електричної енергії до своєї квартири за вказаною вище адресою». 
Відповідач починаючи з 01.01.2019 надає споживачам послуги з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії виданої згідно п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №1445 від 16.11.2018 «Про видачу АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом». 
У відповідності до ч. 1 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п. 1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (ПРРЕЕ), для побутових споживачів, яким являється позивач, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії, а на території Сумської області це здійснює ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
Відповідно до абзацу2 п. 2.1.1 ПРРЕЕ, оператор системи розподілу (відповідач) здійснює розподіл електричної енергії на роздрібному ринку на підставі договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Згідно з підпунктом3 пункту 2.1.8. ПРРЕЕ, для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник має надати оператору системи (крім інших документів) копію документа, яким визначено право власності на об`єкт.
ОСОБА_1 не надав оператору системи розподілу копію документа, яким визначено право власності позивача на квартиру за вказаною адресою
За вказаних обставин, відповідач не має законних підстав укласти з ОСОБА_1 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у зв`язку з ненаданням позивачем оператору системи розподілу документів, перелік яких вказаний в п. 2.1.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази в їх сукупності, протокольною ухвалою судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголошено перерву.
Фактичні обставини справи, встановлені судом

11 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "АРУНА-КАПІТАЛ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупатель) укладений Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості №86-ПК16-4/2019, за умовами якого об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за цим договором, є квартира, що розташована в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкта нерухомості 64,50 кв. м. (п. 2.2 цього Договору) є проєктною та підлягає уточненню за даними технічної інвентаризації, проведеної органом технічної інвентаризації. 

Продавець зобов`язався після отримання від покупця 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості підписати Акт та надати Довідку про відсутність заборгованості по оплаті майнових прав на об`єкт нерухомості, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти від продавця майнові права на об`єкт нерухомості і здійснити оплату на умовах вказаного договору.
Відповідно до розділу 1 Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості №86-ПК16-4/2019№ від 11 липня 2019 року терміни, що вживаються у зазначеному договорі мають таке значення:
- об`єкт капітального будівництва – багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями (корпус АДРЕСА_2 ;
- об`єкт нерухомості – складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири;
- майнові права на об`єкт нерухомості – це всі права на об`єкт нерухомості, які належать продавцю на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, та підлягають у набутті покупцем права власності на об`єкт нерухомості після введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів;
- Акт – Акт приймання – передачі майнових прав на квартиру, який підписується сторонами та засвідчує набуття покупцем права власності на майнові права на об`єкт нерухомості.
Згідно з пунктом 3.1 Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості №86-ПК16-4/2019№ від 11 липня 2019 року, після внесення 100% вартості Майнових прав і по закінченні 20 робочих днів з дати підписання акта прийому-передачі Майнових прав продавець зобов`язується передати покупцеві Майнові права на об`єкт нерухомості, Покупець самостійно і за свій рахунок оформляє права власності на цей об`єкт нерухомості, після чого розпоряджається цим об`єктом на власний розсуд.
11 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Hotexc" (забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) укладений Договір №63 про інвестування у будівництво житла, за умовами якого після придбання інвестором Майнових прав на об`єкт нерухомості, забудовник резервує за інвестором на період будівництва об`єкт нерухомості для передачі у власність квартиру АДРЕСА_2 . 

20 травня 2021 року між ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство Hotexc" (забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) укладено додаткову угоду до Договору №63 про інвестування у будівництво житла, згідно з пунктом 1 якої сторони дійшли згоди викласти у новій редакції:
"пункт 2.3 договору, визначивши наступне приміщення для передачі у власність: адреса забудови: АДРЕСА_3 , приміщення: квартира, загальна будівельна площа 66,24 кв. м. Змонтована електрична мережа з підключенням до зовнішніх мереж. 
"пункт 3.2.1. Інвестор зобов`язаний відшкодувати забудовнику різницю вартості виявленої площі за результатами проведеної технічної інвентаризації збудованого приміщення, яка становить 1.74 кв. м. шляхом доплати такої різниці".

Згідно Акту прийому – передачі майнових прав від 22 липня 2019 року сторони стверджують, що розрахунки виконані в повному обсязі, всі умови Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості №86-ПК16-4/2019 від 11.07.2019 виконані належним чином. Сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно його виконання.

Відповідно до Акту прийому – передачі квартири від 20 травня 2021 року для проведення оздоблювальних робіт згідно з умовами Договору №63 про інвестування у будівництво житла11 липня 2019 року:

Забудовник передав для оздоблення інвестору квартиру АДРЕСА_2 загальною будівельною площею 66,24 кв. м.

Інвестор самостійно сплачує комунальні платежі (водопостачання та газопостачання) з моменту прийняття квартири для проведення оздоблювальних робіт.

Інвестор компенсує ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство Hotexc" вартість спожитої електроенергії згідно встановленого лічильника на квартиру, за тарифами ОСББ до моменту укладання договору з АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО».

Згідно з Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство " Hotexc"№ 290/4 від 06.12.2021 ОСОБА_1 здійснив розрахунок за вказану квартиру у повному обсязі, ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство " Hotexc" не заперечує проти реєстрації останнім права власності на цю квартиру. 

З відповіді філії "Сумський МРЕМ" АТ "СУМИОБЛЕНЕРГО"№ 59-23/2941 від 04.09.225 слідує, що позивач звертався до відповідача з заявою про надання послуг з розподілу електричної енергії, але йому відмовлено по причині не подання необхідних документів.
Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.
Судом встановлено, що спір стосується порядку здійснення договірних правовідносин щодо послуг з розподілу електричної енергії.
Закон України «Про ринок електричної енергії» регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Згідно зі статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач має право, зокрема, купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.
 
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постановою від 14.03.2018 № 312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила).
Відповідно до пункту 1.2.15 глави 1.2 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ, Правила) на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених ПРРЕЕ.

07.10.2023 набрала чинності постанова НКРЕКП від 04.10.2023 № 1822 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії».
Так, відповідно до внесених змін до ПРРЕЕ, пунктом 2.1.8 глави 2.1 розділу ІІ ПРРЕЕ передбачено, що для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача).
Укладання договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії та договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається згідно з порядком та у терміни, передбачені цими Правилами. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг може укладатися з відкладальною умовою щодо набрання ним чинності, після отримання електропостачальником від оператора системи підтвердження укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з відповідною копією оформленого на нового власника/користувача паспорта точки розподілу/передачі електричної енергії.
Судом установлено, що ОСОБА_1 виконав умови договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості від 11 липня 2019 року № 86-ПК16-4/2019, а саме повністю сплатив вартість об`єкту купівлі-продажу – квартири в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , номер квартири: 4.
Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2019 року № 86-ПК16-4/2019 після завершення капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , набув майнових прав на квартиру номер 4.
Під майновими правами визнаються такі права, що пов`язані з майном, однак не є правом власності. 

Слід зазначити, що право власності складається з тьох основних прав: володіння, користування та розпорядження майном. В свою чергу, майновим правом може бути одне зі складових права власності.

Тобто, купуючи майнові права, покупець отримує не конкретне майно зі своїми індивідуальними особливостями, характерними рисами тощо, а лише право одержати його у майбутньому.

Отже, укладення договору про розподіл електроенергії можливе на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, оскільки ключовим є підтвердження права власності чи користування на об`єкт нерухомості, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_3 , номер квартири: 4.

Для споживача, який придбав квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав, договір розподілу електроенергії укладається безпосередньо з Оператором Системи Розподілу (наприклад, АТ "СУМИОБЛЕНЕРГО), надаючи йому право користуватися мережами для отримання послуги розподілу (передачі) електроенергії, що є окремою послугою від постачання (продажу) електроенергії, а його Постачальник (той, хто продає саму енергію) є іншою стороною відносин на ринку електроенергії. 

Договір купівлі-продажу майнових прав підтверджує право позивача на об`єкт нерухомості, що є достатнім для укладення угоди про розподіл, за умови подання відповідної заяви та документів до Оператора Системи Розподілу. 
Як убачається з матеріалів справи і не заперечується відповідачем, позивач звертався з заявою про укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, на яку у вересні 2025 року отримав від відповідача лист з інформацією, які саме документи мають бути подані разом з такою заявою, а також зауважив про наявність спаввласників на об`єк за адресою: АДРЕСА_3 , номер квартири: 4 та необхідності надати документи інших співвласників та заяви, які відповідно делегують заявнику повноваження на вказаний об`єк нерухомості.
Отже, неукладення відповідачем з позивачем публічного договору призвела до унеможливлення реалізації прав та обов`язків споживача, визначених статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Згідно із пунктами 2.1.2, 2.1.4 Правил оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи.
Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою договору, що є додатком 3 до цих правил.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до чч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у частині другій статті 16 ЦК України.
Абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Спосіб захисту є визначеним законом або договором у тому разі, коли закон (нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України) та/або умови укладеного сторонами договору передбачають можливість захисту прав чи законних інтересів учасника відповідного правовідношення за допомогою певного способу. Такий спосіб захисту може бути універсальним (застосування якого можливе до всіх чи більшості видів цивільних правовідносин і який може мати певний конкретизований зміст в конкретній правовій ситуації), стосуватися певної обмеженої групи цивільних правовідносин чи навіть бути суто індивідуальним (наприклад, передбачений договором для конкретного порушення і одночасно такий, що не є різновидом універсального чи групового способу захисту).
Системний аналіз положень наведених норм свідчить, що позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні.
Натомість суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18).
Безпосередню мету, якої прагне досягнути позивач звертаючись з позовом до суду, втілює спосіб захисту порушеного права, застосування якого має за ціль попередити, усунути чи компенсувати наслідки порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного цивільного права та інтересу.
Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорювання та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 18.01.2013 у справі № 488/2807/17, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).
Позивач вправі обирати будь-який із передбачених частиною другою статті 16 ЦК України способів захисту, а також способи захисту, передбачені договором або іншим законом. Проте не кожен спосіб захисту за своїми властивостями може бути застосований в окремо визначених конкретних правовідносинах (конкретній правовій ситуації).
Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.
Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів як ефективність - можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
Отже, належність та ефективність за своєю природою є різними за змістом властивостями (критеріями) способу захисту порушених прав та інтересів, які характеризують спосіб захисту з точки зору допустимості застосування в межах судової юрисдикції з огляду на правовий характер вимоги та наявності умов до його застосування у конкретних правовідносинах (належність) та можливості за наслідком його застосування відновлення (отримання найбільшого ефекту у відновленні) порушених прав та інтересів позивача (ефективність).
Звідси, належним способом захисту порушених прав є спосіб захисту, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, правовій меті, якої прагне суб`єкт захисту, тоді як під ефективним способом захисту розуміється такий, що забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні).
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Проаналізувавши правовідносини у справі, з урахуванням положень стст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, якими регулюються правовідносини за публічним договором приєднання, та дослідивши докази та обставини у справі, суд уважає, обраний позивачем спосіб захисту може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.
Отже , у цій справі відповідачем не спростовані доводи позивача.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог чч.1-2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та ефективний спосіб захисту і заперечень, суд визнає позовні вимоги підставними до задоволення. 

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211.20 грн.
Керуючись стст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити. 

Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИОБЛЕНЕРНО» укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУМИОБЛЕНЕРНО» (код ЄДРПОУ23293513) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн 20 коп. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Адреса на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИОБЛЕНЕРНО» код ЄДРПОУ23293513 , місцезнаходження: вул. Івана Сірка, 7, м. Суми Сумської області, 40035, Україна; адреса для листування: проспект Свободи, 9, м. Суми, 40016, Україна;

представник відповідача Стовбир Сергій Миколайович, Довіреність №08-31/15-Д/50 від 15.04.2025.

Суддя А. І. Косар