ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3241/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Сіжук О.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Сокирянської міської ради про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2 рішення 39 сесії VIII скликання Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області №163/39-24 від 21.06.2024 про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у розмірі 1,0052 га, кадастровий номер 7324088000:02:001:0009, та для обслуговування господарських будівель і споруд у розмірі 0,25 га, кадастровий номер 7324088000:03:001:1051; зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,0052 га, кадастровий номер 7324088000:02:001:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га, кадастровий номер 7324088000:03:001:1051, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не погоджується із оскаржуваним рішенням, посилаючись на те, що відповідачем прострочено строк щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надання відмови у наданні такого дозволу стосовно клопотання, поданого 31.03.2024. Разом з цим, позивач наголошувала на тому, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України. Проте, відповідачем у оскаржуваному рішенні зазначено інші підстави для відмови у наданні дозволу, які не визначені указаною вище статтею Земельного кодексу України. 
Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що за приписами підпункту 5 пункту 27 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Окрім цього, вказує на те, що на обох земельних ділянках комунальної власності Сокирянської міської територіальної громади, щодо яких ОСОБА_1 звернулась з метою їх безоплатної приватизації, дійсно знаходиться нерухоме майно, що належать їй на праві власності. Однак, дані земельні ділянки використовуються позивачем без правовстановлюючих документів та плати за землю. 
Відповідач наголошує на тому, що на бажаних земельних ділянках з кадастровими номерами 7324088000:02:001:0009 та 7324088000:03:001:1051 об`єкти житлової нерухомості відсутні. 
Посилаючись на положення статті 40 Земельного кодексу України, частини шостої статті 118 та частину першу статті 121 Земельного кодексу України відповідач зазначає, що наведені положення виключають можливість приватизації окремо земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та окремо - для будівництва та обслуговування господарських споруд. Уся ділянка є єдиною та об`єднується спільною назвою - "присадибна ділянка". Окрім цього, за кодом 02.01 Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок, що є додатком 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру №1051 від 17.10.2012 передбачений вид цільового призначення: «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Таким чином, відповідач вважає, що безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність для обслуговування господарських будівель і споруд (без житлового будинку) ні статтею 121 ЗК України, ні іншими нормами законодавства не передбачено. Такого виду цільового призначення як «для обслуговування господарських будівель і споруд» окремо від житлового будинку Класифікатор не містить.
На думку відповідача, оскільки за даними Реєстру речових прав в описі вище перелічених об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами 7324088000:02:001:0009 та 7324088000:03:001:1051, житлова нерухомість відсутня, ОСОБА_1 не є суб`єктом права на безоплатну передачу даних земельних ділянок у її приватну власність ні для ведення особистого селянського господарства, ні для обслуговування господарських будівель і споруд.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що 31.03.2024 позивач звернулась до Сокирянської міської ради із клопотанням, в якому просила прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі 1,0052 га, кадастровий номер 7324088000:02:001:0009, або вмотивоване рішення про відмову.
30.05.2024 позивач звернулась до Сокирянської міської ради із клопотанням, в якому просила прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі 0,25 га, кадастровий номер 7324088000:03:001:1051, або вмотивоване рішення про відмову.
Рішенням 39 сесії VIII скликання Сокирянської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» вирішено:
1.Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з метою безоплатної приватизації у розмірі 1,0052 га, кадастровий номер 7324088000:02:001:0009.
2. Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування господарських будівель і споруд з метою безоплатної приватизації у розмірі 0,25 га, кадастровий номер 7324088000:03:001:1051.
Вказане рішення прийнято відповідачем враховуючи особливості регулювання земельних відносин в період дії воєнного стану, невідповідність місць розташування земельних ділянок з цільовими призначеннями згідно із поданими заявами вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, Схемі планування території Сокирянського району, затвердженої рішенням Сокирянської районної ради від 14.08.2020 № 24/22-20, а також з метою недопущення порушення прав та законних інтересів співвласників нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 7324088000:03:001:1051 (в частині пунктів 2, 3 даного рішення), за рекомендаціями постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою.
Вважаючи протиправним пункти 1, 2 рішення 39 сесії VIII скликання Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області № 163/39-24 від 21.06.2024, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.
Частиною другою статті 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
За приписами статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно пункту "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, в містах - не більше 0,10 гектара.
Аналізуючи зміст вказаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення громадян до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеній у постановах від 08.09.2020 у справі №812/1450/17, від 02.07.2020 №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 20.01.2021 у справі № 360/1590/16-а, від 08.09.2020 у справі № 812/1450/17, які в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховані судом у спірних правовідносинах.
Суд зазначає, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.
Натомість, суд зауважує, що підстави, передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, розраховані на застосування у мирний час.
Разом з тим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено відповідним Законом, в Україні введено воєнний стан, який з урахуванням наступних Указів Президента України продовжує діяти і дотепер.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" від 24.02.2022 №2145-IX (далі – Закон №2145-IX) внесені зміни, серед іншого, до Земельного кодексу України.
Зокрема, Розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктами 27 і 28.
У підпункті 5 пункту 27 Розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу України зазначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням ряду особливостей, зокрема: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Вказані зміни до Земельного кодексу України набрали чинності 07.04.2022.
Отже, Закон №2145-XI має на меті врегулювати земельні правовідносини в умовах дії воєнного стану та встановлює певні особливості, дотримання яких є обов`язковим. Так, з дня набрання чинності цим Законом діє установлена законом заборона у тому числі на надання органами місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок комунальної власності.
При цьому суд вважає, що в період дії воєнного стану зазначена заборона є самостійною правовою підставою для прийняття суб`єктом, уповноваженим на розгляд відповідних клопотань, рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в період дії воєнного стану, безвідносно до підстав, передбачених частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.
В іншому разі, якщо виходити з тієї позиції, що відмова може надаватися виключно з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, то це буде прямо суперечити заборонним нормам того ж самого нормативно-правового акту, а саме підпункту 5 пункт 27 Розділу X "Перехідних положень", які мають імперативний характер і містять юридичний обов`язок компетентних органів влади та їх посадових осіб утриматися від вчинення певних дій (прийняття рішень), а якщо точніше встановлюють пряму заборону на їх вчинення (прийняття) з відповідними юридичними наслідками за їх недотримання.
При цьому, вирішуючи вказаний спір, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд також бере до увагу правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №300/3771/22.
У вказаному рішенні зазначено, що з огляду на зміни, які внесені до ЗК України Законом №2145-IX, із 7 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду констатувала, що чинне законодавство, яке регулює відносини у період воєнного стану не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X "Перехідних положень" ЗК України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання та не звільняє від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, у вищезазначеній постанові Верховний Суд вже сформулював правову позицію, відповідно до якої рішення органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на складення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є законним, якщо підставою для його прийняття є підпункт 5 пункту 27 розділу X "Перехідних положень" ЗК України.
Наведена правова позиція підтримана касаційним судом у наступних своїх постановах від 18.02.2025 у справі № 380/10564/22, від 18.09.2024 у справі № 380/11336/22, від 23.09.2025 у справі № 160/10127/23.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Суд звертає увагу, що процесуальним законом не допускається ухвалення судом рішення про зобов`язання вчинити відповідача завідомо неправомірні дії, які суперечитимуть вимогам норм законодавства, чинних станом на момент ухвалення судового рішення.
Аналогічні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 18.09.2024 у справі №380/11336/22.
З огляду на встановлену Законом №2145-XI заборону органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану на безоплатну передачу у приватну власність, зокрема, земель комунальної власності, та беручи до уваги, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень, суд вважає, що приймаючи спірне рішення та застосовуючи чинне на момент його прийняття законодавство, відповідач діяв в межах вимог чинного законодавства.
Отже, приймаючи спірне рішення відповідач діяв у відповідності до положень підпункту 5 пункту 27 розділу «Перехідні положення» ЗК України, оскільки інших альтернативних дій вказана місцева рада не вправі була вчиняти.
Крім того, суд звертає увагу на те, що, як вбачається із матеріалів справи, на земельній ділянці з кадастровим номером 7324088000:02:001:0009 розташований об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі тракторної бригади (реєстраційний номер 686836973240), власником якого є ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даний об`єкт включає: майстерня - літ. А (952,60 кв.м.); гаражі з котельнею - літ. Б (255,90 кв.м.); гаражі з прохідною - літ. В (467,80 кв.м.); ангар № 1 - літ. Г (758,90 кв.м.). 
У відповідності до статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно підпункту “г” частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Отже, наведеною нормою визначено право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Суд наголошує на тому, що присадибна ділянка — це земельна ділянка, надана громадянину для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (сараїв, гаражів) та ведення особистого господарства (сад, город). 
З огляду на викладене, суд погоджується із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, що присадибна ділянка є єдиною та об`єднується спільною назвою, що включає в себе як жилий будинок, господарські будівлі так і споруди
Із вказаного випливає, що належна на праві приватної власності тракторна бригада, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7324088000:02:001:0009, не відноситься ані до жилого будинку, ані до господарських будівель, ані до споруд.
Таким чином, суд приходить до висновку, що безоплатна передача вказаної земельної ділянки у приватну власність на підставі підпункту “г” частини першої статті 121 Земельного кодексу України для обслуговування господарських будівель і споруд (без житлового будинку) статтею 121 Земельного кодексу України не передбачено. 
Враховуючи встановлені обставини, суд встановив, що оскаржуване рішення відповідача є таким, що прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, та відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, а отже є правомірним.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивача є безпідставним та необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В свою чергу відповідачем надано суду належні і допустимі у розумінні статей 73-74 КАС України докази, які підтверджують правомірність оскаржуваного позивачем рішення.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Позивач –  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач – Сокирянська міська рада (вулиця Шевченка, 3, Дністровський район, Чернівецька область, ідентифікаційний код юридичної особи 04062156).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна