ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 182/7/24
адміністративне провадження № К/990/49607/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желєзного І. В.
суддів - Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (головуючий - суддя В. Є. Чередниченко, судді С. М. Іванов, В. А. Шальєва) у справі № 182/7/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та історія справи
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 352993 від 26 грудня 2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за частиною першою статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП України). Постанова складена інспектором ВРПП Нікопольського РУП лейтенантом поліції Печерним Є. С. У постанові вказано, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є те, що 26 грудня 2023 року, о 13 год 25 хв, у місті Нікополь по вулиці Електрометалургів громадянин ОСОБА_1 перейшов проїзну частину поза пішохідним переходом, за його наявності, чим порушив пункт 4.7 ПДР України. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та протиправною, оскільки інспектором ВРПП Нікопольського РУП Печерним Є. С., всупереч положенням законодавства, під час складання протоколу не надав доказів, які б підтверджували вчинення ним адміністративного правопорушення. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.
3. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від  30 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.
4. Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду.
5. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу позивача залишив без руху, оскільки до неї не додано документа про сплату судового збору. Запропонував скаржнику у строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали, надати до суду апеляційної інстанції документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі.
6. Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу у цій справі без руху, зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня           2020 року у справі №543/775/17 зроблено висновок, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, при цьому, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
7. Ураховуючи те, що судовий збір за подання позовної заяви становить                      0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто                                3028 х 0,2 = 605,60 грн, а також судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду справляється у розмірі               (605,60 грн х 150 %) 908,40 грн.
8. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що додана до апеляційної скарги платіжна інструкція №ЗС34-Е6Р5-Е9Х2-0319 від 10 листопада 2024 року не свідчить про сплату скаржником судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, оскільки судовий збір за цією платіжною інструкцією сплачено за неналежними реквізитами.
9. Отже, скаржником не надано до суду, документа, який підтверджує факт сплати судового збору у розмірі - 908,40 гривень.
10. 28 листопада 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання скаржника, у якому він просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, посилаючись на те, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі (908,40 грн) перевищує 5 відсотків річного доходу позивача за попередній рік, який становить 14 626,70 гривень.
11. Як на доказ підтвердження скрутного майнового стану, скаржник посилається на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.
12. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 грудня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 182/7/24 повернув.
13. Суд апеляційної інстанції зазначив, що надана позивачем копія відомостей містить лише інформацію стосовно сум доходу з отримання стипендії та додаткового блага від АТ «Універсал Банк», однак ця довідка не може свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).
14. Скаржником не надано й документів на підтвердження того, що він має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про його скрутне матеріальне становище.
15. З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі суду від 12 листопада 2024 року у встановлений судом строк скаржником не усунуто, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до положень статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
16. Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України, надіславши її            21 грудня 2024 року через систему «Електронний суд».
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
17. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції постановив оскаржувану ухвалу без урахування правового висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 160/12251/20. Документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
18. На підставі викладеного скаржник просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року, а справу № 182/7/24 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Позиція інших учасників справи
19. У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності повернення апеляційної скарги, оскільки скаржником не усунуто недоліки апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від               12 листопада 2024 року.
20. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити в задоволенні касаційної скарги позивача, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Рух касаційної скарги
21. Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 182/7/24.
22. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, головуючим суддею визначено Желєзного І. В., суддів            Білак М. В. та Мельник-Томенко Ж. М.
23. Ухвалою від 26 листопада 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
24. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить із такого.
25. Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
26. Абзацом 1 частини першої статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
27. Як убачається з матеріалів справи, ухвалою від 12 листопада 2024 року Третій апеляційний адміністративний суд залишив апеляційну скаргу позивача без руху із наданням десятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом сплати судового збору у розмірі                   908,40 гривень.
28. Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви (апеляційної скарги) та спосіб їх усунення (частина друга статті 168 КАС України).
29. Третій апеляційний адміністративний суд в зазначеній вище ухвалі вказав на необхідність надання до суду документа, який підтверджує сплату судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі у розмірі 908,40 гривень.
30. На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки розмір судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі перевищує 5 відсотків річного доходу позивача за попередній рік. На підтвердження вказаного надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.
31. Також звернув увагу, що він самостійно розрахував розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги у цій справі (515,3 грн), проте помилково сплатив його до Дніпровського апеляційного суду. На момент подання клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, Дніпровський апеляційний суд не повернув позивачу помилково сплачений судовий збір у розмірі 515,3 гривень.
32. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 грудня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 182/7/24 повернув.
33. Суд апеляційної інстанції зазначив, що надана позивачем копія відомостей містить лише інформацію стосовно сум доходу з отримання стипендії та додаткового блага від АТ «Універсал Банк», однак ця довідка не може свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо). Скаржником не надано й документів на підтвердження того, що він має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про його скрутне матеріальне становище.
34. Третій апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що скаржником не надано доказів на підтвердження того, що сплата судового збору у розмірі          908,40 грн може позбавити його фінансової можливості на отримання життєво необхідних потреб, та повернув апеляційну скаргу.
35. Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону № 3674-VI.
36. Відповідно до статей 1 та 2 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
37. Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
38. Суд також виходить із того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
39. За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
40. Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
41. Таким законом є Закон № 3674-VI з його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
42. Відповідно до частини першої статті 8 Закон № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
43. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
44. Згідно із статтею 8 Закону № 3674-VI при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи. 
45. Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас наведені правові норми дають підстави для висновку про те, що зменшення тягаря несення судових витрат є не безумовним обов`язком суду.
46. Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану та за наявності обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами.
47. Колегія суддів зазначає, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
48. Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
49. При цьому саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору.
50. У випадку, що є предметом дослідження, на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору у суді апеляційної інстанції позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.
51. Тобто у цьому випадку з наданих скаржником доказів убачається, що він, на виконання вимог статті 8 Закону № 3674-VI надав суду апеляційної інстанції відомості, які свідчать що розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача -фізичної особи за попередній календарний рік, який передував зверненню позивача із апеляційною скаргою.
52. Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану.
53. Але, як наголошено в постанові Верховного Суду у справі від 29 вересня 2021  року №  160/12251/20 документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
54. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27  червня 2023 року у справі № 120/3505/22, від 23 листопада 2023 року у справі     № 215/7312/20, від 12 грудня 2024 року у справі №120/6039/22, від 25 липня 2025 року у справі № 440/11934/24.
55. Колегія суддів звертає увагу, що в кожному конкретному випадку майновий стан особи визначається індивідуально. При залишенні апеляційної скарги без руху (продовженні строку на усунення недоліків апеляційної скарги) суд, якщо вважає недостатньою надану скаржником інформацію, повинен конкретизувати, які саме додаткові відомості (наявність майна тощо) необхідно надати скаржнику для усунення відповідних недоліків, зокрема щодо встановлення рівня його майнового стану. У випадку, що є предметом дослідження, суд апеляційної інстанції не вказав, яку інформацію скаржнику необхідно зазначити, крім тієї, яку він зазначав та надавав відповідні документи.
56. Крім цього, скаржник надав до суду касаційної інстанції копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13 лютого 2023 року № 1214-5002571850, яка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк.
57. При цьому частиною другою статті 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
58. Отже, у виняткових випадках установлений судом строк для усунення недоліків може бути продовжений судом з власної ініціативи, зокрема в випадку, відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (якщо суд вважає недостатньою надану скаржником інформацію) для усунення недоліків шляхом зазначення (конкретизування), які саме додаткові відомості (наявність майна, коштів на банківських рахунках тощо) необхідно надати скаржнику для усунення відповідних недоліків, зокрема щодо встановлення рівня його майнового стану.
59. Метою продовження процесуального строку, установленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконання процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується.
60. З огляду на наведене, а також з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції не вказав на необхідність зазначення (подання) скаржником конкретної додаткової інформації (конкретних відомостей, крім тих, які він зазначив та надавав відповідні документи) для встановлення рівня його майнового стану, Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги передчасними.
61. Ураховуючи наведене, посилання, наведені ОСОБА_1 в касаційній скарзі щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, знайшли своє підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
63. Згідно з положеннями статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
64. Оскільки суд апеляційної інстанцій ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, ухвала Третього апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року скасувати, а справу №  182/7/24 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                            І. В. Желєзний
Судді                                                                                                М. В. Білак
                                                                                                Ж. М. Мельник-Томенко