Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року Справа№200/4341/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2015-2021 роки (110 днів) та зобов`язати виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2015-2021 роки (110 днів).
За змістом позову та письмових заявах у справі позивач в період з 2015 по 2022 рік проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Донецькій області, з вересня 2022 року позивача було звільнено відповідно до частини 9 статті 65 Закону України «Про національну поліцію» та переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції у Волинській області. Після звільнення зі служди Національної поліції України позивачу не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки.
У додаткових поясненнях по справі позивач зазначив, що відомості про використані та невикористані відпустки зберігаються в ГУНП у Донецькій області, що підтверджується довідками про невикористані відпустки від 25.03.2025 №361/12/03-2025 та № 362/12/03-2025. Позивач зауважив, що ГУНП у Волинській області як новий роботодавець був зобов`язаний отримати достовірну та повну інформацію про стан використання відпусток працівника, оскільки саме роботодавець зобов`язаний виплатити всі належні суми грошового забезпечення під час звільнення працівника. Бездіяльність або недбалість відповідача у встановленні повного обсягу невикористаних відпусток не може бути підставою для позбавлення працівника належної йому компенсації,
Згідно з відзивом на позов Головного управління Національної поліції в Донецькій області (первинно визначеним відповідачем у справі) обов`язок щодо виплати компенсації за невикористані дні відпусток здійснюється за останнім місцем служби, незалежно від місця її проходження на час набуття права на відпустку. Якщо особа проходила службу у кількох підрозділах поліції, то обов`язок із виплати грошової компенсації за невикористані відпустки, в тому числі тих, що залишилися з часу служби у попередньому підрозділі, покладається на той орган, з якого особа безпосередньо звільняється, оскільки саме в момент звільнення поліцейського за служби орган зобов`язаний провести повний фінансовий розрахунок з працівником. Позивач у вересні 2022 року був переведений для подальшого проходження служби з Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Головного управління Національної поліції у Волинській області, при переведенні з Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Головного управління Національної поліції у Волинській області позивача не було звільнено зі служби поліції.
Головним управлінням Національної поліції у Волинській області, на яке замінено первинного відповідача, надано суду відзив на позов, де зазначено про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки. За змістом відзиву пунктом 8 розділу III Порядку № 260 встановлено, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. В наказі ГУНП у Донецькій області від 05.09.2022 №392 о/с по переведення капітана поліції ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до ГУНП у Волинській області з 06.09.2022 визначено про невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 33 доби, інші відомості щодо невикористаних відпусток ОСОБА_1 в наказі відсутні. Відповідно до наказу ГУНП у Волинській області від 31.10.2024 №444 о/с, капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Також відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2025 позов залишено без руху. Ухвалою від 30.06.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Ухвалою від 11.08.2025 замінено відповідача у справі з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на Головне управління Національної поліції у Волинській області.
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Позивач, ОСОБА_1 , згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру № 2186813 від 26.12.2025 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 07.07.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 № 45 о/с позивача з 07.11.2015 призначено інспектором батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.09.2022 № 391 о/с позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції у Волинській області, звільнено з Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 06.09.2022. У наказі зазначено про невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 33 доби.
Наказом відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09.09.2022 № 340 о/с позивача з 06.09.2022 призначено за переведенням з Головного управління Національної поліції в Донецькій області оперуповноваженим сектору розкриття злочинiв проти особи вiддiлу кримiнальноi полiцii Луцького районного управлiння полiцii, за змістом наказу невикористана відпустка за 2022 рік тривалістю 33 доби. У наказі вказано, що додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік позивач не використав.
Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 31.10.2024 № 444 о/с позивача звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Цим наказом встановлено провести компенсацію за невикористані дні відпусток за 2022-2024 роки.
Відповідно до довідок Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.03.2025 № 361/12/03-2025, № 362/12/03-2025, позивач станом на 05.09.2022 за час проходження служби мав невикористані відпустки:
за 2015 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб;
за 2016 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 15 діб; 
за 2020 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 30 діб та додаткова оплачувана відпустка у кількості 1 доби; 
за 2021 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб та додаткова оплачувана відпустка у розмірі 2 діб;
додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки.
Докази виплати позивачу компенсації за вказані дні невикористаних відпусток сторонами суду не надано.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Закон України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Статтею 4 Закону № 504/96-ВР встановлено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII від 02.10.1993 учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Відповідно до ст. 93 Закону №580-VІІІ поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Згідно з ч. 10 вказаної статті, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:
- щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
- щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні:
щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Питання виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення поліцейського, було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, який відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16, і зазначив наступне:
«Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли відпустка не буде використана поліцейським протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Отже, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки».
Відтак, позивач при звільненні мав право на виплату йому компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток.
Відповідно до довідок Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.03.2025 № 361/12/03-2025, № 362/12/03-2025, позивач за час проходження служби мав невикористані відпустки:
за 2015 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб;
за 2016 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 15 діб; 
за 2020 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 30 діб та додаткова оплачувана відпустка у кількості 1 доби; 
за 2021 рік - частина щорічного основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб та додаткова оплачувана відпустка у розмірі 2 діб;
додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки.
Тобто, загалом позивач мав 110 днів невикористаної відпустки (у т.ч. по 14 днів за кожен рік (2015-2018) додаткової відпустки як учаснику бойових дій згідно ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР, п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII).
Щодо органу поліції, в якому позивач проходив службу, та який мав виплатити спірну компенсацію при звільненні, то суд зазначає таке.
З аналізу ст. 93 Закону №580-VІІІ, п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, ст. 24 Закону № 504/96-ВР, ст. 83 КЗпП України вбачається, що компенсація за невикористані дні відпусток виплачується особі при звільненні зі служби поліції.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч.ч. 7-9 ст. 66 Закону №580-VІІІ переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. 
Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
При цьому, згідно зі ст. 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 
1) у зв`язку із закінченням строку контракту;
2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;
3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;
4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
5) через службову невідповідність;
6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
7) за власним бажанням;
8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);
9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;
9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;
10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави;
12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Проходження служби в поліції припиняється наказами керівників, яким надано право звільняти зі служби в поліції, у разі:
смерті (загибелі) поліцейського - на підставі свідоцтва про смерть;
визнання судом поліцейського безвісно відсутнім чи оголошення померлим - на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.
Як вбачається з наказів Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.09.2022 № 391 о/с та Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09.09.2022 № 340 о/с позивача з 06.09.2022 було переведено до Головного управління Національної поліції у Волинській області з Головного управління Національної поліції в Донецькій області зі звільненням з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, проте, для продовження служби та не зі звільненням зі служби у поліції.
Зі служби у поліції позивача звільнено наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 31.10.2024 № 444 о/с, відтак, саме Головне управління Національної поліції у Волинській області зобов`язано здійснити виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпусток. Відповідач у відзиві не заперечує такого обов`язку, підставою незгоди із позов визначає необізнаність про кількість днів невикористаної відпустки та непередрання такої інформації з попереднього місця служби - Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Водночас, суд зазначає, що непередання з Головного управління Національної поліції в Донецькій області таких відомостей не може мати наслідком позбавлення права позивача на отримання спірної компенсації.
При вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду, суд виходить з наступного.
Статтею 233 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, передбачалось, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення поліцейському охоплюється застосованим в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі №804/496/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №360/3359/19.
Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України, зокрема, у частини 1 і 2 ст.233 та обмежено 3 місяцями з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні строк, у який працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належного йому грошового забезпечення, до якої також належить спірна компенсація, визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.
Зважаючи, що позовні вимоги стосуються виплати позову компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 – 2021 роки, то до таких правовідносин строк позовної давності не застосовується, а доводи відповідача про наявність підстав для залишення позову без розгляду суд відхиляє. 
Отже, під час звільнення позивача відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпустки (загалом 110 днів).
Зважаючи на викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної і додаткової відпустки за 2015-2021 роки (110 днів) та зобов`язання її виплатити.
Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню повністю.
Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.
З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної і додаткової відпустки за 2015-2018, 2020, 2021 роки (110 днів).
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної і додаткової відпустки за 2015-2018, 2020, 2021 роки (110 днів).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 (позивач) – АДРЕСА_1 ;
Головне управління Національної поліції у Волинській області (відповідач) – 43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 11, ЄДРПОУ 40108604.

Суддя А.С. Михайлик