ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/11160/25 Справа № 212/7114/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.О., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 26 вересня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
В червні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради про встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 . У 1973 році на підставі Договору найму житлового приміщення ОСОБА_1 вселилась до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом із батьками. У 1989 році ОСОБА_1 вийшла заміж та зареєструвала місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У 1995 році ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_2 повернулась проживати до квартири батьків за адресою: АДРЕСА_1 та в березні 1997 року позивачі зареєстрували своє місце проживання за цією адресою та проживають у цьому житлі по теперішній час.
Маючи намір отримати вказану квартиру у приватну власність на підставі приватизації позивачі звернулись до Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради та ним було відмовлено в передачі квартири в приватну власність через відсутність довідок органу приватизації, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.12.1995 по 17.03.1997.
На підставі викладеного позивачі просили суд встановити факт невикористання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01 грудня 1995 року по 17 березня 1997 року.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі мають намір отримати у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , звернулись до відповідача, отримали відмову через відсутність довідок органу приватизації, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01 грудня 1995 року по 17 березня 1997 року. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судове засідання апеляційного суду предсьавник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради не з`явивспросить розглянутти справу за відсутності представника відповідача, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якікожна окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не вичерпали позасудовий порядок підтвердження факту невикористання громадянином приватизаційного чека на приватизацію житла, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог як заявлених передчасно.
Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як судом не враховано те, що для встановлення юридичного факту, про який просить заявник у даній справі, передбачений позасудовий порядок його встановлення, а тому дана заява про встановлення вказаного вище юридичного факту не підлягає судовому розгляду, оскільки її розгляд відноситься до повноважень іншого органу.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої у свідоцтві про народження зазначено батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками якої у свідоцтві про народження зазначено батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 . 
23 жовтня 1998 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_10 . 
11 листопада 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_12 . 
15 травня 2020 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_15 . 
Згідно Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативих і громадських організації Української РСР від 17.07.1973, ОСОБА_4 надано у користування жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Виконком Покровської районної в місті ради 10.06.2025 надав ОСОБА_2 інформацію про те, що в виконкомі відсутня інформація щодо наявності ордера на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно виписки з фінансового-особового рахунку № НОМЕР_1 від 13 березня 2025, житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , наймачем є ОСОБА_2 , яка зареєстрована з 17.03.1997, а також проживає ОСОБА_1 , яка зареєстрована з 17.03.1997.
З Довідки КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 14.03.2025 № 216457 вбачається, що відомості щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. 
Згідно свідоцтва №Ж-331 від 19.03.1996 про право власності на житло, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 .
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00051444311 від 27.05.2025 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що 28.07.1989 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 прізвище ОСОБА_18 змінено на ОСОБА_19 , власне ім`я, по батькові ОСОБА_20 .
У відповідності до Довідки АТ «Ощадбанк» від 09.06.2025 № 344-11/1160, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , списки на приватизацію за адресою проживання АДРЕСА_1 в Банк не надходили. 
У відповідності до Довідки АТ «Ощадбанк» від 27.05.2025 № 344-11/1158, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , списки на приватизацію за адресою проживання АДРЕСА_1 в Банк не надходили. 
Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Покровському районі Департаменту адміністративних послуг Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 05.06.2025 № 02-01-47/4-870, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресами: АДРЕСА_1 у періоди з 23.10.1973 до 20.02.1990; з 17.03.1997 по теперішній час: АДРЕСА_2 у період з 02.03.1990 до 01.12.1995. 
З Акту про фактичне проживання, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4 , вбачається, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 з 1994 року по теперішній час проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 14.05.2025 за № 387 відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у передачі у приватну спільну часткову власність житла, яке перебуває у комунальній власності Криворізької міської територіальної громади й розташоване в Покровському районі, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за попереднім місцем поживання у період з 01.12.1995 по 17.03.1997.
Відповідно до вимог ст. 345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.
Отже, у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Зі змісту поданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду позовної заяви вбачається, що встановлення факту невикористання приватизаційних чеків їм необхідно для підтвердження тієї обставини, що вони не скористалися своїм правом на приватизацію житла, у якому проживали. При цьому, заявником не надано доказів на підтвердження того, що до подання заяви про встановлення юридичного факту він звертався до відповідних органів за отриманням документа, який посвідчував би цей факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
Відповідно до вимог ст. 345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
За своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц провадження №14-165цс18.
Статтею 4 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що житлові чеки – це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону «Про приватизацію» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. А спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
На підставі п. 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), вбачається, що таке Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Відповідно до змісту п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема: заява на приватизацію квартири; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку; довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву; технічний паспорт на квартиру; копія ордера на жиле приміщення; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації.
При цьому за п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).
Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, наслідком чого є видача органом приватизації свідоцтва про право власності та його реєстрація у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для реалізації права на забезпечення жилим приміщенням позивачам потрібно було звернутися в орган приватизації за попереднім місцем проживання з відповідною заявою для отримання довідки щодо невикористання ними права на приватизацію житла державного житлового фонду, як це передбачено вимогами Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян»
Отже, до повноважень суду вирішення питання, з яким позивачі звернулися в суд, не віднесено, а чинним законодавством передбачено позасудовий порядок його вирішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду позовна заява про встановлення вказаного вище юридичного факту не підлягає судовому розгляду, оскільки її розгляд відноситься до повноважень іншого органу.
Проте суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув справу по суті, чим порушив норми процесуального права. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 290/1005/22.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а оскаржуване рішення скасуванню із закриттям провадження в справі.
Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року скасувати.
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту невикористання приватизаційного чеку на приватизацію житла, закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий
Судді