Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 р. 	Справа № 440/5066/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/5066/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1  треті особи  Військова частина НОМЕР_2 , ОСОБА_2 
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14 лютого 2025 року №32 стосовно ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 з 23 лютого 2025 року;
- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 - звернути до негайного виконання.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що його наказом від 14.02.2025 № 32 звільнено з посади начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду офіцера резерву 58 запасної роти військової частини НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що наказах про призначення (переміщення) – рік народження, освіта, з якого часу військовослужбовець проходить військову службу (якщо були перерви, вказуються всі періоди проходження військової служби, у тому числі й проходження військової служби в інших військових формуваннях). Абзацом 12 цього пункту визначено, що у примітках наказів по особовому складу про призначення (переміщення) військовослужбовців вказуються причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням, передбачене штатом військове звання за посадою, з якої переміщується, і військове звання за посадою, на яку переміщується. У витягу з наказу №32 від 14.02.2025 року не зазначено військове звання за посадою, на яку переміщуюсь, не зазначено всі періоди служби в Збройних Силах України, не зазначені всі періоди участі у бойових діях).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 по справі № 440/5066/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що План переміщення долучений до матеріалів справи представником відповідача не зареєстровано в діловодстві військової частини НОМЕР_2 . Також наданий План переміщення не підписано командиром військової частини НОМЕР_2 , а підписано іншою особою, відповідно порушено вимоги щодо підпису іншою особою п.2.7.19.5 Інструкції №40. 
Вказує, що з аналізу Положення 1153 та інструкції №170, можливо зробити висновок, що План переміщення підготовлено без достатніх правових підстав, оформлений з порушенням Положення 1153, інструкції №170 та Інструкції 40, що призводить до його безпідставності та необґрунтованості. Також, до дати подання апеляційної скарги позивача не ознайомлено з наказом № 32 від 14.02.2025 року та з Планом переміщення, що прямо передбачено Інструкціями №170 та №40.
Зазначає, що суд прийняв відзив на позовну заяву від представника відповідача, яка була подана з порушенням строків встановленими ухвалою від 29.05.2025 року та п. 5 ст. 162 КАС України, але не прийняв до уваги відзив на заперечення, термін яких встановлено правами позивача та ухвалою суду від 29.05.2025 року.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Звернув увагу суду на те, що обґрунтовуючи протиправність наказу, який є предметом оскарження за даним позовом, позивач обмежився лише аналізом їх змісту (конкретних слів) та вказує на недоліки діловодства. При цьому, позивач не наводить жодних обставин, які б вказували саме на протиправність такого наказу та вирішених ним питань, як рішення суб`єктів владних повноважень, яким порушено його права, обов`язки та законні інтереси.
Треті особи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суду апеляційної інстанції, що наказом від 14.02.2025 № 32 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду офіцера резерву 58 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .
Позивач, не погоджується із оскаржуваним наказом, вважає його протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності дій відповідача щодо винесення наказу від 14 лютого 2025 року №32 стосовно ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 14 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби
Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 6 пункту 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.
Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється, без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення. Тобто, підставою переміщення позивача, було доукомплектування Збройних Сил України, а не те, що зазначає позивач у своїх доводах. У випадку призначення військовослужбовця на посаду на підставі пункту 82 та пункту 257 Положення, вибір командиром (начальником) на яку посаду (нижчу, рівнозначну або вищу) призначати військовослужбовця є його дискреційним повноваженням.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення, визначаються Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 170 в умовах воєнного часу дозволяється здійснювати призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі на підставі Плану переміщення на посади.
Підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є:
на вищі посади - витяг із Резерву для просування по службі та (або) витяг із рішення колегіального органу, визначеного пунктом 4.1. цієї Інструкції, а в разі здійснення незапланованого переміщення - подання;
на рівнозначні посади – витяг із Плану переміщення на посади або у разі здійснення не запланованого переміщення - подання;
на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення незапланованого переміщення - Подання (додаток 1).
При цьому, п. п. 1 п. 1.5 розділу І Інструкції № 170 передбачено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі – План переміщення на посади) (додаток 16): на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу щодо: призначення на посади; переміщення; звільнення з військової служби; залишення на військовій службі понад граничний вік; прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад у разі обрання їх на виборні посади, на яких вони працюватимуть на постійній основі, із залишенням на військовій службі; направлення до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, розвідувальних органів та державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України (далі - інших військових формувань) для дальшого проходження військової служби з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України; на військовослужбовців військової служби за контрактом щодо: направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій; відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 32 майора ОСОБА_1 , начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнено та призначено офіцером резерву 58 запасної роти цієї самої військової частини. Також, в даному наказі зазначено: "1981 р.н., освіта: Запорізький національний університет у 2004, у ЗС - із 05.2018. 2993101934. Призначається з шпк "майор" (т. 1 ст. 34).
Відповідно до Переліку військових посад для призначення військовослужбовців у воєнний час (протягом періоду дії воєнного стану в Україні чи перебування у стані війни) Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 № 238, призначення військовослужбовців на посади зі штатними категоріями до "підполковника" включно в управлінні, підпорядкованих з`єднаннях і військових частинах за винятком посад , що належать до вищої номенклатури, здійснює командир корпусу. (Таблиця 3 із змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України №190 від 14.07.2022) Командир військової частини НОМЕР_1 є командиром корпусу.
Підставою для переміщення ОСОБА_1 був План переміщення офіцерів, поданий командиром військової частини НОМЕР_2 за вх.№ 4746 від 01.02.2025, для затвердження командиру військової частини НОМЕР_1 , що відповідає п. 4.11 Інструкції № 170.
Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85,87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Згідно з пунктом 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Вказаним вище визначено, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У подальшому, дія військового стану неодноразово продовжувалась та він триває і по цей час.
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та по дату винесення спірного наказу та розгляду цієї справи в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України" є особливим періодом.
Отже, підставою переміщення позивача є доукомплектування підрозділів Збройних Сил України. 
Відтак, доводи позивача щодо відсутності у переліку підстав визначених у п. 82 Положення та не згода останнього з переміщенням, не може бути умовою для скасуванні спірного наказу, так як План переміщення осіб офіцерського складу вх.№ 4746 від 01.02.2025, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , став підставою для включення позивача до Наказу №32, після його затвердження командиром військової частини НОМЕР_1 , як посадовою особою, яка відповідно до номенклатури має право призначати військовослужбовців даної категорії на посади, що, в свою чергу і є рішенням посадової особи відповідно до номенклатури посад, вказаний є чинним, а тому підлягає виконанню військовослужбовцями.
Вказане переміщення також узгоджується з положеннями пункту 257 та підпункту 3 пункту 82 Положення №1153/2008, відповідно до якого призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.
Як встановлено судом, призначення майора ОСОБА_1 здійснене відповідачем у межах визначених на це п. п. 1 п. 81 Положення № 1153/2008 повноважень відповідно до затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 №238 Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу.
Колегією суддів не встановлено жодної обставини, передбаченої пунктом 112 Положення, що виключала можливість переведення позивача на посаду без надання згоди та яка існувала на час прийняття оскаржуваного наказу.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пункт 8 наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14 лютого 2025 року №32 стосовно ОСОБА_1 .
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність реєстрація в діловодстві військової частини НОМЕР_2 Плану переміщення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Інструкція з діловодства у Збройних Силах, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 №40 (надалі Інструкція №40) встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі — військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення № 1153/2008, визначаються Інструкцію №170. 
Так, п. п. 1 п. 1.5 розділу І Інструкції № 170 передбачено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі – План переміщення на посади) (додаток 16) для подальшого проходження військової служби з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України. 
Підставою для переміщення ОСОБА_1 був План переміщення офіцерів, поданий командиром військової частини НОМЕР_2 , який був переданий засобами системи електронного документообігу (СЕДО), для затвердження командиру військової частини НОМЕР_1 . Реєстрація паперового документу реєстраційний індекс нанесений за допомогою штрих-коду, який розміщений на супровідному листі Військова частина НОМЕР_2 №1843/793 від 31.01.2025 вих. та Військова частина НОМЕР_1 № 4746 від 01.02.2025 вх. (т. 1 а.с.34 звор. бік), а додатком є План переміщення на посади на 2 арк. в 1 прим., що відповідає п. 4.11 Інструкції № 170.
Нанесення інформації щодо реєстрації паперового документу, реєстраційного індексу саме на плані переміщення з врахуванням зразку додатку 16 Інструкції № 170 не передбачено даною інструкцією. Разом з тим, підпис командира військової частини НОМЕР_3 наявний у супровідному листі та плані переміщення, що додався до нього (т. 1 а.с. 35). 
Отже, аргументи позивача щодо відсутності реєстрації плану переміщення в діловодстві військової частини НОМЕР_2 , а також відсунуті підпису командира військової частини НОМЕР_2 на даному плані, що призвело до порушення Інструкції №40 є безпідставним.
Щодо доводів апелянта про те, що до дати подання апеляційної скарги позивача не ознайомлено з наказом № 32 від 14.02.2025 року та з Планом переміщення, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки, як зазначив сам позивач у позові, його ознайомили із спірним наказом 22.02.2025 та у цей же день ОСОБА_1 написав та подав рапорт про здачу справ та посади начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 та з наступного дня подав рапорт про прийняття посади офіцера резерву 58 запасної роти (вх. 10797 від 23.02.2025).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд прийняв відзив на позовну заяву від представника відповідача, який був поданий з порушенням строків встановленими ухвалою від 29.05.2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. 
Як передбачено ч. 5 ст.162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Відповідно до ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з ч. 7 ст. 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Згідно довідки про доставку електронного документу, Військовою частиною НОМЕР_1 отримано копію ухвали від 29.04.2025 про відкриття провадження 25.06.2025 о 19:42 год., що, з урахуванням ч. 6 ст. 251 КАС України, свідчить про те, що датою вручення вказаної ухвали є 26.06.2025.
Відзив на позовну заяву поданий 02.07.2025, тобто в межах строку (15 днів) з дня отримання копії ухвали суду від 29.04.2025. Отже, відзив у справі №440/5066/25 на позовну заяву поданий з дотриманням строків встановлених судом першої інстанції, що спростовує доводи апелянта про пропуск відповідачем строків на подачу відзиву у даній справі.
Окрім того, недоліки відзиву на позовну заяву та пропуск строку на його подачу не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду не впливають.
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 по справі № 440/5066/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий