УХВАЛА 
09 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 759/109/18
провадження № 61-14554ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кочмарьова Тетяна Сергіївна, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади 
м. Києва квартиру АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 
2019 року позов прокурора задоволено. Витребувано в ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46.3 кв. м, житловою площею 29.9 кв. м, та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року залишено без задоволення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 
2019 року відмовлено у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.
Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року (провадження 
№ 61-18373ск20) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду 
м. Києва від 28 січня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року (провадження 
№ 61-18803ск21) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року повернуто особі, яка її подала.
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року, яке просив скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.
В обґрунтування заяви зокрема зазначав, що 11 липня 2023 року, з листа Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 25 травня 2023 року 
вих. № 166-А3/125/54/08-2023, йому стало відомо, що у кримінальному провадженні № 42017101080000087 від 06 липня 2017 року за фактом заволодіння майном, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, шляхом обману з використанням підроблених документів, а саме квартири, право власності на яку було предметом спору у розглядуваній цивільній справі, нікому не повідомлено про підозру. 
Оскільки у вказаному кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, ОСОБА_1 вважає, що це спростовує висновок суду, покладений в основу рішення про витребування квартири, про те, що спірне майно вибуло із комунальної власності територіальної громади незаконно.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 
2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року відмовлено.
19 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Кочмарьова Т. С. подала касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи. 
Зокрема повний текст ухвали суду першої інстанції було виготовлено більш ніж через 500 днів після оголошення її вступної та резолютивної частини.
Резолютивна частина постанови апеляційного суду не відповідає вимогам статті 382 ЦПК України, оскільки не містить висновків суду по суті вимог апеляційної скарги.
Також заявник звертає увагу, що оскільки в кримінальному провадженні 
№ 42017101080000087 нікому не повідомлено про підозру, в тому числі й ОСОБА_2 , то це спростовує висновок суду, що ОСОБА_2 не мала законних підстав для отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру та незаконно зареєструвала таке право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Крім того, на момент звернення прокурора з позовом у цій справі, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року (справа № 759/3351/17) про зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 , на яке посилався прокурор, не набрало законної сили і не могло бути виконано.
Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та постанова апеляційного суду, винесена за результатом перегляду такої ухвали, якою ця ухвала залишена без змін, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 
(пункти 7.4-7.5)).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі 
№ 127/10129/17 (пункт 26)).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі 
№ 127/10129/17 (пункти 27, 28)).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що обставина, на яку посилався ОСОБА_1 , а саме не повідомлення нікому про підозру у кримінальному провадженні № 42017101080000087 від 06 липня 2017 року, в тому числі й ОСОБА_2 , не є нововиявленою у розумінні статті 423 ЦПК України.
Суди врахували, що прокурор при зверненні до суду з позовом вказував про відкриття кримінального провадження № 42017101080000087, зокрема до позову додано витяг з ЄРДР, а сам по собі факт неповідомлення про підозру ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні, не свідчить про наявність нововиявлених обставин для перегляду заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року. Судом при ухваленні рішення по суті спору було встановлено, що право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано без достатньої правової підстави, оскільки органом приватизації Ленінградської РДА міста Києва розпорядження № 6867 
від 08 грудня 1997 року щодо приватизації квартири не оформлялось і свідоцтво про право власності ОСОБА_2 не видавалось, тобто рішення уповноваженим органом про відчуження майна, що належить територіальній громаді, не приймалось.
Дата набрання законної сили рішенням суду у справі № 759/3351/17 також не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки могла бути відома як суду, так і учасникам розглядуваної справи.
Щодо доводів про неналежну перевірку повноважень прокурора на представництво інтересів Київської міської ради при зверненні до суду з позовом, а також добросовісності відповідача, апеляційний суд правильно вказав, що ці доводи фактично спрямовані на ревізію висновків суду по суті спору, викладених у рішенні, яке набрало законної сили.
З огляду на зміст мотивувальної частини оскарженої постанови апеляційного суду, недоліки її резолютивної частини, на які звертає увагу заявник у касаційній скарзі, можуть бути усунені в порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України. 
При цьому у касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що за результатами судового засідання 29 жовтня 2025 року апеляційний суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Правову оцінку зволіканню суду першої інстанції із виготовленням вмотивованого судового рішення надала Вища рада правосуддя у рішенні Третьої дисциплінарної палати від 12 листопада 2025 року про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кочмарьова Тетяна Сергіївна, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва 
від 23 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2025 року у справі № 759/109/18.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников