ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                           
03 грудня 2025 року                      
м. Київ
справа № 489/3878/23
провадження № 61-9391св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс Мобілі Студіо»,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 
2024 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Тищук Н. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Мобілі Студіо» про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплачених коштів, пені, 3 % річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Мобілі Студіо» до ОСОБА_1 про зобов`язання прийняти товар та стягнення коштів за зберігання товару,
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:
- розірвати договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням 
від 11 січня 2022 року; 
- стягнути з відповідача отриманий за договором від 11 січня 2023 року авансовий платіж в розмірі 200 000 грн, пеню за порушення умов договору у розмірі 
12 042,81 грн, 3 % річних у розмірі 9 877,00 грн, інфляційні нарахування у сумі 
44 255,99 грн;
- 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позивач зазначав, що 11 січня 2022 року між ним як покупцем з одного боку та відповідачем як продавцем з іншого був укладений договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням - кухні зі стільницею, визначеній у специфікації до договору з ціною товару 260 667 грн за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс Мобілі Студіо» (далі - ТОВ «Люкс Мобілі Студіо», товариство) зобов`язалося виготовити та передати у власність позивача вказаний комплект меблів, а ОСОБА_1 оплатити цей товар на умовах, визначених договором.
Термін виробництва меблів складав 45 робочих днів, починаючи з наступного робочого дня після дати внесення передплати, за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця в розмірі, визначеному п. 6.3. договору, тобто в розмірі 70 % від ціни товару, що становили 200 000 грн.
На виконання умов договору з 11 січня 2022 року по 14 січня 2022 року 
ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» кошти у розмірі 200 000 грн, а відтак, з 17 січня 2022 року (наступний робочий день після сплати авансового платежу) до 18 березня 2022 року (45 робочих днів), відповідач мав виготовити замовлення.
Відповідно до умов договору (п. 7.4.) у разі порушення термінів поставки, строків надання послуг, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01% від загальної вартості товару за кожен день прострочення, а також 3 % пені та інфляційні нарахування.
Крім того, внаслідок протиправної поведінки відповідача, що призвела до порушення сну, появу нервовості, порушення відносин у сім`ї, через невирішення питання з відповідачем та неможливості закінчення ремонту позивач також просив стягнути з ТОВ «Люкс Мобілі Студії» 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У вересні 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 у якому просило суд:
- зобов`язати ОСОБА_1 прийняти (забрати) від ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виготовлені меблі згідно договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 11 січня 2022 року протягом 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили за місцем доставки: АДРЕСА_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» 578 358,18 грн за зберігання меблів.
В обґрунтування зустрічного позову вказувало на те, що 11 січня 2022 року між сторонами був укладений договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням - кухні зі стільницею, визначеній в специфікації до договору з ціною товару 260 667 грн, за яким ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» зобов`язалося виготовити та передати у власність позивача вказаний комплект меблів, а ОСОБА_1 оплатити цей товар на умовах, визначених договором. 
Сторони домовились про внесення ОСОБА_1 передплати у сумі 70 % від ціни договору, після цього ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виготовляє меблі протягом 
45 робочих днів, повідомляє позивача про їх виготовлення, він повинен сплатити решту 30 % вартості товару, потім відповідач протягом 10 днів з дати повідомлення про готовність товару передає його позивачу у місці доставки за видатковою накладною: АДРЕСА_1 . Обов`язок позивача, як покупця, прийняти товар був передбачений також у п. 5.1. договору.
У договорі сторони погодили одним із способів комунікації електронне листування та/або будь-який месенджер за номерами телефонів сторін у п. 2.1.2.1., 2.2.1., 4.2., 4.5., 5.3., 6.3.4., 7.4., 7.7. договору.
Посилаючись на те, що через обставини форс-мажору та воєнний стан ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» не зміг виконати вчасно свої зобов`язання перед позивачем, проте після відновлення роботи свого підприємства таки виконав замовлення позивача, про що 23 вересня 2022 року повідомив його у передбачений договором спосіб - телефоном і у месенджері, а також про необхідність сплати ОСОБА_1 залишку у 30 % вартості товару (востаннє ним це зроблено 14 січня 2023 року), проте він такі умови договору не виконав та замовлення не прийняв, а тому ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» вимушене звернутись до суду із зустрічним позовом.
Позиції сторін під час розгляду справи у суді першої інстанції
02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надіслав відзив на зустрічний позов ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» в якому, посилаючись на його безпідставність, просить відмовити у його задоволенні. 
Зокрема ОСОБА_1 вважає, що посилання ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» на те, що воно не виконало свої обов`язки за договором внаслідок дії форс-мажорних обставин є нічим іншим як намаганням уникнути відповідальності; пункт 5.4 є нікчемним і не підлягає застосуванню, оскільки відповідно до вимог статті 937 ЦК України договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Такий документ, який би свідчив про передачу виготовлених меблів ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» не наданий. Крім того, не надано і документів, що свідчили б про те, що такі меблі взагалі виготовлені. ОСОБА_1 вказує, що в цьому випадку ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виступає у правовідносинах одночасно і зберігачем і поклажодавцем, оскільки зберігає свою власну річ (якщо вона існує, в чому у нього є обґрунтовані сумніви), а гроші за її зберігання вимагає від третьої особи. Право власності на виготовлену річ переходить до замовника після її прийняття, а ОСОБА_1 таку річ не приймав, а отже вимоги ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» щодо оплати вартості платного зберігання не обґрунтовані, тому в їх задоволенні слід відмовити.
У цьому відзиві ОСОБА_1 підтвердив, що у вересні 2022 року він отримав повідомлення від ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про те, що його замовлення готове до відправки, однак 04 жовтня 2022 року отримав нове повідомлення, що при підготовці товару до відправки меблі впали та розбилися, на підтвердження чого ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» надіслав відповідні фото.
При цьому, відповідно до умов укладеного між сторонами поговору (п. 4.2.) про готовність товару та конкретну дату і час доставки продавець повідомляє покупця одним з наступних способів: по телефону, через направлення листа електронною поштою зазначену в реквізитах покупця, у месенджері Viber чи будь-якому іншому месенджері.
Разом з цим, в якості доказів на підтвердження своїх доводів, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» вчасно повідомило ОСОБА_1 про готовність меблів, надіслало у спосіб не передбачений договором, рекомендований лист на адресу доставки: 
АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_1 у відзиві зазначив, що 14 січня 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» месенджером повідомило його про те, що начеб-то меблі нарешті виготовлені, і у понеділок сторони договору можуть узгодити дату доставки, на що він надіслав їм повідомлення «Зателефонуйте - все узгодимо», але йому ніхто не зателефонував і дату доставки не повідомив.
В зв`язку із наведеним ОСОБА_1 , зрозумівши, що відповідач не здатен виконати замовлення 24 березня 2023 року надіслав на адресу ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» заяву про розірвання договору з проханням повернути йому кошти, оскільки ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» порушило взяті на себе зобов`язання щодо виготовлення меблів у строк до 45 робочих днів. Між сторонами не укладалась додаткова угода щодо збільшення строків виготовлення меблів, а тому порушення зобов`язань ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» має наслідком розірвання такого договору, про що 
ОСОБА_1 повідомив в своєму листі від 24 березня 2023 року.
04 жовтня 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» надіслало відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на безпідставність доводів відповідача за зустрічним позовом, представник Бордаченко О. В. просить у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити.
У відповіді на відзив ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» посилається, що стан перебування товариства у стані форс-мажору підтверджується: пунктом 2.10 Розділу 2 «Території активних бойових дій» у «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затв. Наказом Мінреінтеграції України від 22 грудня 2022 року № 309 (у первісній редакції Наказу), де вказано, що датою початку активних бойових дій у м. Києві, де розташоване підприємство, 
є 24 лютого 2022 року, а датою завершення активних бойових дій у м. Києві є 10 серпня 2022 року. Цей нормативний акт та довідка ТПП України від 28 лютого 
2022 року є достатньою підставою для підтвердження форс-мажорних обставин для ТОВ «Люкс Мобілі Студіо», так як він знаходиться у м. Києві, де активні бойові дії почались 24 лютого 2022 року і завершились лише 10 серпня 2022 року. Додатково до наведеного вище, зазначав, що наказом товариства від 25 лютого 2022 року господарська діяльність підприємства була зупинена 25 лютого 2022 року через воєнний стан і відновлена згідно із його наказом від 25 липня 2022 року лише 
25 липня 2022 року. 
Також ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» вважає, що заперечення ОСОБА_1 проти позовної вимоги у зустрічному позові щодо сплати за зберігання товару не ґрунтуються на нормах і принципах цивільного законодавства України.
Твердження ОСОБА_1 про необхідність складення документів про передачу ним майна на зберігання, не відповідають умовам договору від 11 січня 2022 року. Механізм зберігання виготовленої продукції детально описаний у п. 5.4., 6.5. договору від 11 січня 2022 року і починається через 10 днів після настання юридичного факту - несплати покупцем 30 % коштів за товар або не погодження ним дати поставки продукції та не потребує складення додаткових документів про передачу-приймання продукції на зберігання продавцем.
Із цих же причин немає значення кому належить право власності на продукцію, оскільки ОСОБА_1 порушив зобов`язання за договором і наслідком цього є негативні наслідки для нього, передбачені договором. Плата за зберігання є формою відповідальності покупця за порушення ним своїх зобов`язань за договором, компенсацією витрат продавця за зберігання продукції у належних умовах та у схоронності у розмірі, що погоджений сторонами.
Також у відповіді на відзив товариство наголошувало, що всі меблі за договором від 11 січня 2022 року були виготовлені ще 23 вересня 2022 року, лише деталь меблів була пошкоджена 04 жовтня 2022 року, але була заново виготовлена, про що відповідач повідомив позивача 01 грудня 2022 року, 14 січня 2023 року, 30 січня 
2023 року, 21 квітня 2023 року, а також неодноразово при зустрічах та телефоном, але ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором оплатити залишок вартості товару і погодити дату доставки не виконав. При цьому, ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» звертало увагу на те, що у зустрічному позові ним нараховано плату за зберігання меблів від дати останнього повідомлення про готовність продукції у «Телеграм» 14 січня 
2023 року + 10 днів - із 25 січня 2023 року, що спростовує заперечення 
ОСОБА_1 .
Також ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» у відповіді на відзив заперечувало отримання від ОСОБА_1 заяви про розірвання договору з проханням повернути сплачені, кошти, оскільки по-перше, позивач не надав суду разом із відзивом заяву 
від 24 березня 2023 року, на яку він посилається у відзиві, а відповідач заперечує отримання такого документу. Якщо мова йде про лист позивача від 23 березня 
2023 року (наданий із зустрічним позовом, зображення № 1 до листа відповідача 
від 21 квітня 2023 року), то його зміст зовсім інший.
Так, у зазначеному листі від 23 березня 2023 року позивач вказав: «Якщо ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» в односторонньому порядку відмовляється від виконання обов`язків згідно вказаного договору, прошу мене письмово про це повідомити та повернути мені сплачені кошти в сумі еквівалентній 9 524 доларам США та неустойку в сумі 
20 % від суми договору» (а. с. 90).
По-друге, у листі від 23 березня 2023 року безпідставно вказано про повну оплату позивачем за виготовлення меблів, так як було голослівно вказано про нібито сплату ним відповідачу 13 січня 2022 року коштів у сумі 61 598 грн, що не відповідає дійсності.
Надані ОСОБА_1 із його первісною позовною заявою чеки про оплату продукції за договором від 11 січня 2022 року свідчать про сплату ним відповідачу лише передплати у розмірі 70 % від ціни договору в сумі 200 000 грн, а докази сплати позивачем інших коштів відповідачу за цим договором (у т. ч. 61 598 грн) до суду надані не були, бо такі кошти ним не сплачувались.
Отже, твердження позивача про розірвання ним договору за заявою від 23 березня 
2023 року не відповідають дійсності.
По-третє, юридичні підстави розірвання договору позивачем у односторонньому порядку у відзиві не наведені. Більше того, у первісному позові позивач якраз і просить суд розірвати спірний договір. Отже, заперечення позивача проти позовної вимоги зобов`язати позивача прийняти меблі не ґрунтуються також на вимогах законодавства України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ленінський районний суд м. Миколаєва рішенням від 08 лютого 2024 року під головуванням судді Микульшиної Г. А. позов ОСОБА_1 задовольнив частково. 
Розірвав договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням 
від 11 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 як покупцем та ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» як продавцем. 
Стягнув з ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у розмірі 200 000 грн, пеню за порушення умов договору відповідно до п. 7.4. станом на 23 червня 2023 у розмірі 12 042,81 грн та 30 000 грн моральної шкоди. 
У задоволенні іншої частини вимог за первісним позовом відмовив. 
Стягнув з ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» на користь держави судовий збір у розмірі 
2 420,42 грн. 
У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» до ОСОБА_1 відмовив.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач вказаний договір у встановлений строк не виконав, придбаний позивачем товар виготовлений не був. 
Відповідач постійно просив доплатити позивача залишок суми за договором 
від 11 січня 2022 року, зокрема і навесні 2023 року, маючи кошти позивача у розмірі 93 209 грн за договором від 13 січня 2022 року на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, який він не міг виконати не лише через недоплату позивачем коштів за цим договором, а і через знищення складу ТОВ «Алтєк». 
Місцевий суд вважав, що коштів у розмірі 93 209 грн було достатньо для погашення доплати за договором від 11 січня 2022 року на поставку меблів позивачу, однак відповідач у заяві від 24 липня 2023 року, повідомив позивача про припинення договору від 13 січня 2022 року внаслідок відмови ОСОБА_1 від цього договору посилаючись лише на невиконання ним своїх договірних зобов`язань протягом більше ніж півтора року, подорожчання за цей час імпортної техніки, зняття окремих позицій техніки з виробництва. 
Більш того ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» повідомило позивача, що в односторонньому порядку здійснює зарахування коштів у розмірі 93 209 грн, які були сплачені ОСОБА_1 за договором від 13 січня 2022 року на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням в рахунок повної оплати ОСОБА_1 коштів на користь ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» за договором на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 11 січня 2022 року у сумі 82 459,76 грн 
та 10 749,24 грн утримано в рахунок часткової оплати вартості зберігання меблів ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» (а. с. 99-101, том 1). 
На думку місцевого суду, така поведінка відповідача ставить позивача, як споживача, у вкрай невигідне положення, оскільки знаючи про неможливість поставки позивачу побутової техніки за договором від 13 січня 2022 року через знищення складу ТОВ «Алтєк», він продовжував вимагати від ОСОБА_1 доплати коштів за виготовлення меблів за договором від 11 січня 2022 року, про що свідчить листування сторін та пояснення представників сторін у судових засіданнях. Тим більше, що одностороння відмова відповідача від договору від 13 січня 2022 року (повідомлення про його припинення) сталася 24 липня 2023 року вже після пред`явлення первісного позову у цій справі (13 липня 2023 року), пред`явлення позову у справі № 489/3880/23 (13 липня 2023 року) та звернення позивача до поліції 28 червня 2023 року, в результаті чого до ЄРДР були внесені відомості та порушене кримінальне провадження. 
При цьому, місцевий суд вважав, що посилання відповідача на протиправність поведінки позивача щодо неузгодження ним дати поставки меблів після їх виготовлення поза межами строку, передбаченого у договорі не мають правового значення, оскільки таку вимогу до позивача ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» пред`являло разом із вимогою щодо доплати коштів за договором від 11 січня 2022 року, хоча у товариства були кошти позивача за невиконаним договором від 13 січня 2022 року навіть у більшому розмірі ніж доплата за договором від 11 січня 2022 року.
Врахувавши наведене, місцевий суд вважав, що наявні підстави для задоволення первісного позову в частині розірвання договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 11 січня 2022 року відповідно до приписів статті 651 ЦК України, оскільки ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» істотно порушило умови цього договору та стягнення з відповідача авансового платежу у розмірі 200 000 грн, що були сплачені позивачем відповідно до п. 6.3.1. договору.
Щодо вимог первісного позову в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних витрат місцевий суд вказував, що відповідно до п. 7.4. договору у разі порушення термінів поставки товару та/або строків надання послуг, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,01 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення.
Врахувавши, що у п. 7.4. договору сторони узгодили наслідки порушення термінів поставки товару та/або строків надання послуг - сплату продавцем покупцеві пені в розмірі 0,01% від загальної вартості товару за кожен день прострочення, суд першої інстанції з врахуванням встановлених ним обставин вважав, що стягненню з відповідача підлягає саме сума у розмірі 12 042,81 грн станом на 23 червня 2023 року за 462 дні прострочки, що складає 26,07 грн - 0,01 % від загальної вартості товару 
260 667 грн.
Також місцевий суд вважав, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), що становить станом на 23 червня 
2023 року - 9 877 грн слід відмовити, оскільки частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат відповідно до статті 625 ЦК України місцевий суд вважав передчасними, а тому у задоволенні вимог в цій частині відмовив.
Що стосується вимог первісного позову в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважав, що позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у вигляді втрати душевного спокою, порушення сну, хвилювання, роздратування, порушення звичайного укладу життя у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо невиконання зобов`язань за договором від 11 січня 2022 року. Вищевказані прояви душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, яка має змінити свій нормальний уклад життя для здійснення заходів з приводу відновлення порушеного права.
Визначаючи розмір моральної шкоди, врахувавши глибину та тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, місцевий суд вважав, що вказаний позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
Врахувавши, що суд дійшов висновку про задоволення первісного позову в частині розірвання договору на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням 
від 11 січня 2022 року, оскільки ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» істотно порушило умови цього договору, а відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється, встановивши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд вважав зустрічний позов ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» необґрунтованим, а тому в його задоволенні відмовив.
Миколаївський апеляційний суд постановою від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» задовольнив частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплачених коштів, пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди - відмовив.
Позов ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» до ОСОБА_1 про зобов`язання прийняти товар та стягнення коштів за зберігання товару задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» кошти за зберігання товару за договором на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням 
від 11 січня 2022 року, який був укладений між ОСОБА_1 , як покупцем та ТОВ «Люкс Мобілі Студіо», як продавцем у розмірі 70 057,53 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Вирішив питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржену постанову суд апеляційної інстанції вказував, що Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 на підставі статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Згідно з пунктом 2.10 Розділу 2 «Території активних бойових дій» у «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Мінреінтеграції України від 22 грудня 2022 року № 309 (у первісній редакції Наказу), датою початку активних бойових дій у місті Києві, де розташовано підприємство, є 24 лютого 2022 року, а датою завершення активних бойових дій у місті Києві - є 10 серпня 2022 року.
Апеляційний суд вказав, що відповідно до п. п.4.2., 6.3.4. договору про готовність товару на конкретну дату і час доставки продавець повідомляє покупця одним із способів: по телефону надісланим на електронну пошту зазначену в реквізитах даного договору, у месенджері «Вайбер» чи будь-якому іншому месенджері.
Згідно з п. 6.5 договору у разі неузгодження покупцем дати відвантаження (поставки) товару та/або не внесення або відмови від внесення остаточного платежу протягом 10 календарних днів з дати повідомлення про готовність товару, товар переходить на платне зберігання на склад продавця.
З огляду на викладене апеляційний суд вважав, що за умовами договору саме на позивача, як на покупця покладений обов`язок узгодження дати поставки товару після повідомлення відповідача про готовність товару.
Апеляційний суд надав оцінку таким обставинам.
Внаслідок військової агресії з боку російської федерації проти України ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» з 25 лютого 2022 року тимчасово зупинило свою господарську діяльність та яку відновило 25 липня 2022 року (а. с. 137, том 1).
Після відновлення своєї діяльності ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виготовило меблі та повідомило ОСОБА_1 про це 23 вересня 2022 року у передбачений договором спосіб про, що свідчить скріншот із месенджера. Крім того, повідомляло про необхідність сплатити залишок у 30% вартості товару (а. с. 85, том 1).
В подальшому на неодноразові повідомлення ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про готовність товару та сплати залишку вартості товару (27 вересня 2022 року, 
12 жовтня 2022 року, 14 січня 2023 року, 18 січня 2023 року, 19 січня 2023 року, 24, 26 січня 2023 року, 30 січня 2023 року), позивач належним чином не відреагував та не узгодив дату поставки виготовлених меблів кухні (а. с. 85-87, 91, 189, 190, том 1).
Навпаки ОСОБА_1 25 березня 2023 року звернувся до відповідача із заявою-вимогою від 23 березня 2023 року, в якій посилався на повне виконання ним як покупцем умов договору щодо сплати коштів за товар та неповідомлення продавцем строків поставки, просив надати повну інформацію про строки поставки, сплаченої ним в повному обсязі продукції, а також поставити її із зазначенням суми неустойки, яка буде йому виплачена за невиконання в обумовлені строки умов договору, в іншому випадку просив повернути сплачені кошти в сумі еквівалентній 9 524 доларів США та неустойку в сумі 20 % від суми договору (а. с. 90, том 1).
21 квітня 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» відповіло на лист-вимогу 
ОСОБА_1 листом, в якому не погодилося про повну оплату за товар, оскільки платіж на суму 61 598 грн не надходив та не підтверджений відповідним платіжним документом. У черговий раз ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» просило позивача повідомити про готовність прийняти товар та внести залишок суми відповідно до умов договору (а. с. 88, 89, том 1).
Апеляційний суд виснував, що спілкування позивача з відповідачем після укладення договору та початку військової агресії відбувалося через електронні засоби, а саме через месенджер «Вайбер», що передбачено п. 6.3.4. договору, а також поштовим листуванням. Надана переписка між сторонами, яка ними не оспорюється, свідчить про те, що кухня не була виготовлена в обумовлені договором строки, з причин початку 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та запровадженням в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим товариство вимушено було припинити тимчасово свою господарську діяльність. Тривалість виготовлення кухні відповідачем спричинена об`єктивними обставинами, зокрема, введенням воєнного стану на території України і такі обставини в жодній мірі не залежали від волі виконавця.
З огляду на викладене апеляційний суд вважав, що відповідач - товариство вчасно, відповідно до умов укладеного договору приступив до його виконання, вчиняв усі необхідні дії на виконання зобов`язань, покладених на нього умовами договору, не ухилявся від виконання умов договору та сприяв в отриманні очікуваних результатів виконання договору покупцем. Про узгодження дати поставки товару, а саме засобами електронного та поштового зв`язку, неодноразово повідомлявся позивач, як покупець, але чіткої позиції, щоб підтверджувалася його подальшими діями, спрямованими на отримання очікуваного результату за договором, позивачем відповідачу надано не було та залишок 30 % вартості товару не погоджено і не сплачено.
Посилання позивача про здійснення платежу на суму 61 598 грн саме в рахунок виконання умов договору від 11 січня 2022 року спростовується платіжною інструкцію від 31 січня 2024 року № 126 про повернення вказаної суми ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» ФОП ОСОБА_3 (а. с. 200-202, том 1).
Отже, апеляційний суд вважав, що саме позивач на час звернення до суду не в повній мірі виконав умови договору, а відтак посилання позивача на істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач не довів обставин істотного порушення умов договору відповідачем, які б вказували на значну міру позбавлення того, на що він розраховував при укладенні договору, що відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є підставою для розірвання договору. До того, ж на теперішній час позивач не позбавлений можливості отримати виготовлені відповідачем меблі за договором від 11 січня 2022 року.
Викладене, на думку апеляційного суду, є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Щодо зустрічних вимог ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» до ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов таких висновків.
Умовами договору від 11 січня 2022 року, укладеного сторонами передбачено, що якщо покупець не сплачує залишок 30 % від вартості товару чи не приймає товар, чи не погоджує дату поставки товару протягом 10 днів з дня повідомлення про готовність товару, товар переміщається на склад продавця на платне зберігання для покупця із розрахунку 1 % вартості товару за кожен день зберігання, починаючи 
з 11 календарного дня від дати неприйняття товару чи невнесення остаточного платежу до моменту остаточного розрахунку та отримання товару (пункт 5.4., 6.5. договору).
До того ж 13 січня 2022 року між сторонами був укладений договір на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, в якому сторони погодили конкретну вбудовану техніку у меблі кухні, що передбачено пунктами 3.4., 3.4.2., 4.2., 6.2. договору від 11 січня 2022 року (а. с. 82, 83, том 1). За умовами вказаного договору загальна вартість товару становить 154 808 грн. Терміни поставки складають 120 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня, після дати внесення передплати, тобто за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця в розмірі 100 % (п. 4.2., 6.2.).
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, оскільки сплатив лише 93 209 грн (а. с. 82, 83, 97, 98, том 1).
У зв`язку з невиконанням позивачем вказаного договору, відповідач надіслав позивачу 24 липня 2023 року заяву, в якій повідомив про припинення договору 
від 13 січня 2022 року в односторонньому порядку внаслідок відмови 
ОСОБА_1 від договору та зарахування вказаної суми в рахунок повної оплати за договором на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням у сумі 
82 459,76 грн (30 % від вартості залишку на день сплати) та 10 749,24 грн в рахунок часткової оплати вартості зберігання меблів ТОВ «Люкс Мобілі Студіо». 
Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 29 липня 2023 року, однак протягом 10 днів останній вимоги щодо погодження дати доставки меблів не виконав.
Отже апеляційний суд вважав, що після повної сплати за виготовлені меблі та непогодження ОСОБА_1 дати доставки після отримання повідомлення саме з 09 серпня 2023 року до відповідача перейшло право на платне зберігання виготовлених меблів.
Разом з цим врахувавши те, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» на оплату за зберігання меблів врахувало 10 749,24 грн, а відтак апеляційний суд вважав, що з 
ОСОБА_1 підлягає стягненню 70 057,53 грн (80 806,77 грн - 10 749,24 грн) у зв`язку з чим вимоги про стягнення коштів за зберігання меблів підлягають частковому задоволенню.
Що стосується вимог ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про зобов`язання ОСОБА_1 забрати виготовлені меблі згідно договору від 11 січня 2022 року протягом 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили апеляційний суд вважав, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити, адже умовами договору сторони узгодили всі необхідні дії, що стосуються збирання та встановлення виготовлених меблів у тому числі, встановлення стільниці, вартість якої увійшла у загальну вартість за договором. Зобов`язання ОСОБА_1 забрати виготовлені меблі, які, як пояснив представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» на даний час у розібраному вигляді складені у коробки та зберігаються на складі продавця, не відповідає умовам діючого договору, укладеному між сторонами, а крім того може ставити позивача, як споживача у вкрай невигідне становище, оскільки буде потребувати від нього зайвих зусиль та коштів для збирання та встановлення меблів для кухні.
Миколаївський апеляційний суд додатковою постановою від 17 липня 2024 року заяву представника ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 715,52 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2024 року в якій просив оскаржену постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.
Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Заявник вважає, що апеляційний суд не врахував правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, 
від 23 серпня 2023 року у справі № 564/282/16-ц, від 16 лютого 2021 року у справі 
№ 910/2861/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, 28 жовтня 
2022 року у справі № 904/3910/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 420/143/22, від 14 вересня 2022 року у справі № 160/26479/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21, від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22.
Вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на ту обставину, що істотним порушенням стороною договору є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідач ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» у передбачений договором строк - 
до 18 березня 2022 року замовлення не виготовив, чим порушив право заявника про що абсолютно правильно вказував суд першої інстанції.
Вказує, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» в односторонньому порядку здійснило зарахування коштів у сумі 93 209 грн які були сплачені позивачем за договором 
від 13 січня 2022 року на поставку побутової техніки в рахунок оплати за договором про виготовлення меблів. Вважає у цій частині правильним висновок місцевого суду про те, що такі дії відповідача ставлять позивача у вкрай невигідне становище, оскільки знаючи про неможливість постачання позивачу побутової техніки він все одно вимагав доплати за договором про виготовлення меблів.
Зауважує також, що у цій частині апеляційний суд не врахував правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 серпня 2018 року у справі 
№ 910/21652/17 та у справі № 910/17639/21, проте дату постанови не зазначає.
Вважає, що посилання відповідача на протиправність поведінки позивача щодо неузгодження  ним дати поставки меблів після їх виготовлення  поза межами строку, передбаченого у договорі не мають правового значення, оскільки таку вимогу до позивача ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» пред`явило разом із вимогою про сплату коштів хоча такі кошти були наявні у товариства за невиконаним договором від 13 січня 2022 року.
Вказує, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» не повідомило заявника про дату готовності товару до відправки жодного разу.
Арґументом касаційної скарги також є те, що висновки апеляційного суду про ту обставину, що порушення з боку продавця строку виконання зобов`язання сталося з поважних причин не відповідають дійсності, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 926/2343/16, від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, 
від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 25 листопада 2021 року у справі № 905/55/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 25 січня 
2022 року у справі № 904/3886/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 та від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22, від 02 липня 2019 року у справі 
№ 910/15484/17, від 21 липня 2021 року у справі № 910/17639/21.
Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не відповідає критеріям та вимогам, що ставляться до сертифікатів про форс-мажор, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах у справах №№ 910/4879/22, 917/353/22, 912/2427/21, 902/88/22, 914/675/22.
Арґументом касаційної скарги також є те, що продавець не пропонував внести зміни до спірного договору, а навпаки навмисно затягував виконання своїх зобов`язань, що свідчить про його недобросовісну поведінку. 
Суд апеляційної інстанції також допустив порушення норм матеріального права, адже встановив обставини щодо законності зарахування зустрічних вимог за іншим договором, укладеним з відповідачем, що зробило фактично неможливим повернення коштів за іншою угодою.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у жовтні 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» адвокат Бордаченко О. В. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість її арґументів.
Судові витрати у справі просив покласти на позивача у тому числі витрати відповідача на правничу допомогу адвоката.
Вказує, що апеляційний суд правильно встановив ту обставину, що 23 вересня 
2022 року відповідач повідомив позивача про те, що він виготовив меблі та вказав на необхідність доплати у розмірі 30 %. Позивач доплату не здійснив, дату доставки товару не повідомив, а тому відповідач меблі позивачу не передав. Відповідач неодноразово повідомляв про готовність товару, а тому його твердження про те, що меблі не виготовлені взагалі і що станом на липень 2023 року прострочення  становить 462 дні не відповідає дійсності.
Вказує, що фактичні обставини справи апеляційний суд встановив правильно, а тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні, суд апеляційної інстанції також правомірно встановив, що відповідач обґрунтовано зарахував зустрічні однорідні вимоги, щоб погасити заборгованість. 
Вважає, що посилання касаційної скарги на неврахування апеляційним судом правових позицій Верховного Суду не заслуговують на увагу, адже є безпідставними.
У поданих у лютому 2025 року до Верховного Суду додаткових письмових поясненнях відповідача представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» адвокат Бордаченко О. В. вказує, що на час подання пояснень відповідач виконав умови договору від 11 січня 
2022 року, адже 12 листопада 2024 року ОСОБА_1 прийняв меблі, остаточне упорядкування було здійснене 23 січня 2025 року.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392 - 395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу.
У цій справі суд касаційної інстанції не вважав за необхідне та не надавав учасникам справи дозволу на подання додаткових пояснень щодо окремих питань, які б виникли при розгляді справи в суді касаційної інстанції, у зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для надання детальної відповіді на інші аргументи учасників справи по суті спору, які не наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї (постанова великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 04 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Ленінського районного суду м. Миколаєва. 
23 вересня 2024 року цивільна справа № 489/3878/23 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 28 листопада 2025 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
11 січня 2022 року ОСОБА_1 та ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» уклали договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням - кухні зі стільницею, визначеній в специфікації до договору з ціною товару 260 667 грн (п. 6.2.) 
(а. с. 10-19, том 1).
За вказаним договором ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» зобов`язалося виготовити та передати у власність позивача вказаний комплект меблів, а ОСОБА_1 оплатити цей товар на умовах, визначених в розділі 6 цього договору (а. с. 18, том 1).
Згідно п. 4.2. договору термін виробництва меблів складає до 45 робочих днів, починаючи з наступного робочого дня після дати внесення передплати, тобто за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця у розмірі, визначеному п. 6.3. договору, тобто в розмірі 70 % від ціни товару, що становили 
200 000 грн.
Порядок оплати вартості товару визначений у п. 6.3., 6.4. договору, згідно якого покупець зобов`язаний оплатити його вартість у готівці.
П. 6.3.1. встановлено, що під час підписання цього договору авансовий платіж у розмірі 70 % від ціни товару складає 200 000 грн (що становить еквівалент 
7 307 доларів США).
За три дні до готовності до відвантаження (поставки) товару - остаточним платежем в розмірі 30 % від вартості товару, що складає 60 667 грн (що становить еквівалент 
(2 217 доларів США) (п. 6.3.2.).
У разі зміни курсу валюти по відношенню до гривні (в сторону зростання) на момент оплати більше ніж на 0,5 %, по відношенню до курсу на момент підписання даного договору, продавець має право в односторонньому порядку змінити вартість товару, позначену на момент підписання даного Договору, перерахувавши ціну товару, позначену в п. 6.2. даного договору з урахуванням збільшення курсу (п. 6.3.3.).
Про дату готовності товару продавець повідомляє покупця телефоном або повідомленням, надісланим на електронну пошту зазначену в реквізитах даного договору, у месенджері «Вайбер» чи будь-якому іншому месенджері (п. 6.3.4).
На виконання умов договору з 11 січня 2022 року по 14 січня 2022 року позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 200 000 грн, що підтверджується копіями товарних чеків № 11/01, 12/01, 13/01 та 14/01 (а. с. 20, 21, том 1).
З 17 січня 2022 року (наступний робочий день після сплати авансового платежу) до 18 березня 2022 року (45 робочих днів), відповідач мав виготовити замовлення.
Внаслідок військової агресії з боку російської федерації проти України ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» з 25 лютого 2022 року тимчасово зупинило свою господарську діяльність та відновило її 25 липня 2022 року (а. с. 137, том 1).
Після відновлення своєї діяльності ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виготовило меблі та повідомило ОСОБА_1 про це 23 вересня 2022 року у передбачений договором спосіб про що свідчить скріншот із месенджера. Крім того, повідомляло про необхідність сплатити залишок у 30% вартості товару (а. с. 85, том 1).
В подальшому на неодноразові повідомлення ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про готовність товару та сплати залишку вартості товару (27 вересня 2022 року, 
12 жовтня 2022 року, 14 січня 2023 року, 18 січня 2023 року, 19 січня 2023 року, 
24, 26 січня 2023 року 30 січня 2023 року), позивач належним чином не відреагував та не узгодив дату поставки виготовлених меблів кухні (а. с. 85-87, 91, 189, 190, том 1).
25 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою-вимогою від 23 березня 2023 року, в якій посилався на повне виконання ним як покупцем умов договору щодо сплати коштів за товар та неповідомлення продавцем строків поставки, просив надати повну інформацію про строки поставки, сплаченої ним в повному обсязі продукції, а також поставити її із зазначенням суми неустойки, яка буде йому виплачена за невиконання в обумовлені строки умов договору, в іншому випадку просив повернути сплачені кошти у сумі, еквівалентній 9 524 доларів США та неустойку у сумі 20 % від суми договору (а. с. 90, том 1).
21 квітня 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» відповіло на лист-вимогу 
ОСОБА_1 листом, в якому не погодилося про повну оплату за товар, оскільки платіж на суму 61 598 грн не надходив та не підтверджений відповідним платіжним документом. ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» просило позивача повідомити про готовність прийняти товар та внести залишок суми відповідно до умов договору (а. с. 88, 89, 
том 1).
Апеляційний суд встановив, що спілкування позивача з відповідачем надалі, після укладення договору та початку військової агресії відбувалося через електронні засоби, а саме через месенджер «Вайбер», що передбачено п. 6.3.4. договору, а також поштовим листуванням. Надана переписка між сторонами, яка ними не оспорюється, свідчить про те, що кухня не була виготовлена в обумовлені договором строки, з причин початку 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та запровадженням в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим товариство вимушено було припинити тимчасово свою господарську діяльність. Тривалість виготовлення кухні відповідачем спричинена об`єктивними обставинами, зокрема, введенням воєнного стану на території України і такі обставини в жодній мірі не залежали від волі виконавця.
Апеляційний суд встановив, що посилання позивача про здійснення платежу на суму 61 598 грн саме в рахунок виконання умов договору від 11 січня 2022 року спростовується платіжною інструкцію № 126 від 31 січня 2024 року про повернення вказаної суми ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» ФОП ОСОБА_3 (а. с. 200-202, том 1).
Умовами договору від 11 січня 2022 року, укладеного сторонами передбачено, якщо покупець не сплачує залишок 30% від вартості товару чи не приймає товар, чи не погоджує дату поставки товару протягом 10 днів з дня повідомлення про готовність товару, товар переміщається на склад продавця на платне зберігання для покупця із розрахунку 1% вартості товару за кожен день зберігання, починаючи з 11 календарного дня від дати неприйняття товару чи не внесення остаточного платежу до моменту остаточного розрахунку та отримання товару (пункт 5.4., 6.5. договору).
13 січня 2022 року сторони уклали договір на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, в якому сторони погодили конкретну вбудовану техніку у меблі кухні, що передбачено пунктами 3.4., 3.4.2., 4.2., 6.2. договору від 11 січня 
2022 року (а. с. 82, 83, том 1).
За умовами вказаного договору загальна вартість товару становить 154 808 грн. Терміни поставки складають 120 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня, після дати внесення передплати, тобто за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця в розмірі 100% (п. 4.2., 6.2).
ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, оскільки сплатив лише 93 209 грн (а. с. 82, 83, 97, 98, том 1).
У зв`язку з невиконанням позивачем вказаного договору, відповідач надіслав позивачу 24 липня 2023 року заяву, в якій повідомив про припинення договору 
від 13 січня 2022 року в односторонньому порядку внаслідок відмови 
ОСОБА_1 від договору та зарахування вказаної суми в рахунок повної оплати за договором на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням у сумі 
82 459,76 грн (30 % від вартості залишку на день сплати) та 10 749,24 грн в рахунок часткової оплати вартості зберігання меблів ТОВ «Люкс Мобілі Студіо». Крім того, відповідач просив позивача узгодити час та дату доставки меблів (а. с. 99-101, том 1).
Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 29 липня 2023 року.

Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. 
Згідно зі статтями 638-640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (стаття 664 ЦК України).
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статей 691-693, 697 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
Згідно зі статтями 662, 673, 679 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи відомо та суди встановили, що 11 січня 2022 року 
ОСОБА_1 та ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» уклали договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням - кухні зі стільницею, визначеній у специфікації до договору з ціною товару 260 667 грн (п. 6.2).
За вказаним договором ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» зобов`язалося виготовити та передати у власність позивача вказаний комплект меблів, а ОСОБА_1 оплатити цей товар на умовах, визначених у розділі 6 цього договору.
У п 4.2 договору сторони погодили, що термін виробництва меблів складає 
до 45 робочих днів, починаючи з наступного робочого дня після дати внесення передплати, тобто за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця у розмірі, визначеному п. 6.3. договору, тобто в розмірі 70 % від ціни товару, що становили 200 000 грн. Порядок оплати вартості товару визначений у п. 6.3., 6.4. договору, згідно якого покупець зобов`язаний оплатити у готівці: п. 6.3.1. під час підписання даного договору авансовим платежем у розмірі 70 % від ціни товару, що становить 200 000 грн (що становить еквівалент 7 307 доларів США); п. 6.3.2. за три дні до готовності до відвантаження (поставки) товару - остаточним платежем у розмірі 30 % від вартості товару, що становить 60 667 грн (що становить еквівалент 
2 217 доларів США).
У п. 6.3.4. договору сторони визначили, що про дату готовності товару продавець повідомляє покупця телефоном або повідомлення, надісланим на електронну пошту зазначену в реквізитах даного договору, у месенджері «Вайбер» чи будь-якому іншому месенджері. Згідно з п. 6.5. договору у разі не узгодження покупцем дати відвантаження (поставки) товару та/або не внесення або відмови від внесення остаточного платежу протягом 10 календарних днів з дати повідомлення про готовність товару, товар переходить на платне зберігання на склад продавця.
Суди також встановили, що на виконання умов договору з 11 січня 2022 року 
по 14 січня 2022 року позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 200 000 грн, що підтверджується копіями товарних чеків № 11/01, 12/01, 13/01 та 14/01. 
Апеляційний суд встановив, що внаслідок військової агресії з боку рф проти України ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» з 25 лютого 2022 року тимчасово зупинило свою господарську діяльність та відновило її 25 липня 2022 року.
Після відновлення своєї діяльності ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» виготовило меблі та повідомило ОСОБА_1 про це 23 вересня 2022 року у передбачений договором спосіб про що свідчить скріншот із месенджера. Крім того товариство повідомляло про необхідність сплатити залишок у 30 % вартості товару.
В подальшому на неодноразові повідомлення ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» про готовність товару та сплати залишку вартості товару (27 вересня 2022 року, 
12 жовтня 2023 року, 14 січня 2023 року, 18 січня 2023 року, 19 січня 2023 року, 
24, 26 січня 2023 року 30 січня 2023 року), позивач належним чином не відреагував та не узгодив дату поставки виготовленої кухні.
Навпаки ОСОБА_1 25 березня 2023 року звернувся до відповідача із заявою-вимогою від 23 березня 2023 року, в якій посилався на повне виконання ним, як покупцем, умов договору щодо сплати коштів за товар та неповідомлення продавцем строків поставки, просив надати повну інформацію про строки поставки, сплаченої ним в повному обсязі продукції, а також поставити її із зазначенням суми неустойки, яка буде йому виплачена за невиконання в обумовлені строки умов договору, в іншому випадку просив повернути сплачені кошти в сумі еквівалентній 9 524 доларів США та неустойку в сумі 20 % від суми договору.
21 квітня 2023 року ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» відповіло на лист-вимогу 
ОСОБА_1 листом, в якому не погодилося про повну оплату за товар, оскільки платіж на суму 61 598 грн не надходив та не підтверджений відповідним платіжним документом. У черговий раз ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» просило позивача повідомити про готовність прийняти товар та внести залишок суми відповідно до умов договору.
Апеляційний суд встановив, та з матеріалів справи вбачається, що спілкування сторін надалі, після укладення договору та початку військової агресії відбувалося через електронні засоби, а саме через месенджер «Вайбер», що передбачено п. 6.3.4. договору, а також поштовим листуванням. 
Надавши оцінку повідомленням сторін апеляційний суд виснував, що надана переписка між сторонами, яка ними не оспорюється, свідчить про те, що кухня не була виготовлена в обумовлені договором строки, з причин початку 24 лютого 
2022 року повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та запровадженням в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим товариство вимушено було припинити тимчасово свою господарську діяльність. Тривалість виготовлення кухні відповідачем спричинена об`єктивними обставинами, зокрема, введенням воєнного стану на території України і такі обставини в жодній мірі не залежали від волі виконавця.
Суд апеляційної інстанції також надав оцінку та встановив, що товариство приступило до виконання умов договору та сприяло в отриманні очікуваних результатів виконання договору покупцем. Про узгодження дати поставки товару засобами електронного та поштового зв`язку, неодноразово повідомлявся позивач, як покупець, але чіткої позиції, щоб підтверджувалася його подальшими діями, спрямованими на отримання очікуваного результату за договором, позивачем відповідачу надано не було та залишок 30% вартості товару не погоджено і не сплачено.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції правильно вважав, що посилання позивача на істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором не підтверджені належними та допустимими доказами, адже апеляційний суд правильно встановив, та з матеріалів справ відомо, що після настання дати виконання зобов`язання за договором від 11 січня 2022 року сторони, у тому числі позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вчиняли дії, які свідчили про намір сторін зберегти договірні відносини, що зокрема підтверджується позицією сторін, викладеною у заявах по суті спору та їх листування у тому числі за допомогою месенджера «Вайбер».
Верховний Суд також зазначає, що сторони у п. 7.6. договору від 11 січня 2022 року на виготовлення меблів на індивідуальне замовлення погодили, що цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання взятих на себе сторонами за даним договором зобов`язань, а тому відхиляє арґумент касаційної скарги про те, що посилання відповідача на протиправність поведінки позивача щодо неузгодження  ним дати поставки меблів після їх виготовлення  поза межами строку, передбаченого у договорі не мають правового значення, оскільки таку вимогу до позивача ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» пред`явило разом із вимогою про сплату коштів, хоча такі кошти були наявні у товариства за невиконаним договором від 13 січня 2022 року.
Отже, колегія суддів, за фактичних обставин цієї справи, погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для розірвання, укладеного між сторонами договору, адже розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. 
Крім того, як встановив та вказав суд апеляційної інстанції, на теперішній час, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості отримати виготовлені відповідачем меблі за договором від 11 січня 2022 року.
З огляду на викладене колегія суддів відхиляє арґумент касаційної скарги про те, що висновки апеляційного суду про ту обставину, що порушення з боку продавця строку виконання зобов`язання сталося з поважних причин не відповідають дійсності, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 926/2343/16, від 15 червня 2018 року у справі 
№ 915/531/17, від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, 
від 25 листопада 2021 року у справі № 905/55/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 та від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22, 
від 02 липня 2019 року у справі № 910/15484/17, від 21 липня 2021 року у справі 
№ 910/17639/21, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 23 серпня 
2023 року у справі № 564/282/16-ц, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, 28 жовтня 2022 року у справі 
№ 904/3910/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 420/143/22, від 14 вересня 
2022 року у справі № 160/26479/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21, від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22, адже висновки у наведених заявником справах викладені за фактичних обставин справи, які не є тотожними до фактичних обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду.
Апеляційний суд встановив, що умовами договору від 11 січня 2022 року, укладеного сторонами передбачено, якщо покупець не сплачує залишок 30 % від вартості товару чи не приймає товар, чи не погоджує дату поставки товару протягом 10 днів з дня повідомлення про готовність товару, товар переміщається на склад продавця на платне зберігання для покупця із розрахунку 1 % вартості товару за кожен день зберігання, починаючи з 11 календарного дня від дати неприйняття товару чи не внесення остаточного платежу до моменту остаточного розрахунку та отримання товару (пункт 5.4, 6.5 договору).
До того ж 13 січня 2022 року між сторонами був укладений договір на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, в якому сторони погодили конкретну вбудовану техніку у меблі кухні, що передбачено пунктами 3.4, 3.4.2, 4.2, 6.2 договору від 11 січня 2022 року. За умовами вказаного договору загальна вартість товару становить 154 808 грн. Терміни поставки складають 120 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня, після дати внесення передплати, тобто за умови надходження продавцю авансового платежу від покупця в розмірі 100 %. Як встановив суд, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором на поставку побутової техніки за індивідуальним замовленням, оскільки сплатив лише 93 209 грн. 
У зв`язку з невиконанням позивачем вказаного договору, відповідач 24 липня 
2023 року надіслав позивачу заяву, в якій повідомив про припинення договору 
від 13 січня 2022 року в односторонньому порядку внаслідок відмови 
ОСОБА_1 від договору та зарахування вказаної суми в рахунок повної оплати за договором на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням у сумі 
82 459,76 грн (30 % від вартості залишку на день сплати) та 10 749,24 грн в рахунок часткової оплати вартості зберігання меблів ТОВ «Люкс Мобілі Студіо». Крім того, відповідач просив позивача узгодити час та дату доставки меблів.
Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 29 липня 2023 року, між тим протягом 10 днів вимоги щодо погодження дати доставки меблів не виконав.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» набуло права на стягнення з ОСОБА_1 кошти за зберігання меблів, що підтверджується матеріалами справи та змістом укладеного між сторонами договору.
Арґумент касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції також допустив порушення норм матеріального права, адже встановив обставини щодо законності зарахування зустрічних вимог за іншим договором, укладеним з відповідачем, що зробило фактично неможливим повернення коштів за іншою угодою колегія суддів відхиляє з огляду на те, що цей довід не стосуються предмета касаційного перегляду.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими апеляційним судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із пунктами 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, за його касаційною скаргою розподілу не підлягають.
У поданій у лютому 2025 року до Верховного Суду заяві про стягнення судових витрат представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» адвокат Бордаченко О. В. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» 33 142 грн витрат на правничу допомогу адвоката на стадії касаційного провадження.
На підтвердження наданих адвокатом послуг представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» суду надав.
Акт № 4/2 про часткове виконання завдання (доручення) від 04 вересня 2023 року 
№ 2 до договору № 67-АБ від 09 вересня 2023 року за змістом якого сторони погодили, що Адвокатське бюро «Адвокат Бордаченко та партнери» в особі директора адвоката Бордаченка О. В., який діє на підставі статуту і в подальшому іменується, як адвокат у період з 16 вересня 2024 року по 03 лютого 2025 року включно, частково виконав зобов`язання за завданням (дорученням) № 2 до договору належним чином. Зміст та обсяг фактично наданої правової допомоги адвокатом клієнту міститься у звіті, який є додатком до цього акта. Для надання правничої допомоги клієнту згідно цього акта адвокату знадобилось 16 робочих годин часу, 12 з яких були оплачені клієнтом адвокату у якості передплати згідно рахунку від 01 жовтня 2024 року № 1 в сумі 
24 738 грн. Відтак клієнту належить додатково сплатити адвокату гонорар за надану правничу допомогу за 4 години роботи адвоката згідно умов договору в сумі 
8 346 грн без ПДВ. Крім того на виконання завдання (доручення) № 2 до договору згідно цього акта адвокатом понесені фактичні витрати у розмірі 58 грн, які клієнту належить сплатити адвокату додатково. Відповідно до умов договору та цього акта клієнту належить сплатити адвокату кошти в сумі 8 404 грн без ПДВ протягом трьох днів з дати виставлення рахунку на оплату. Рахунок на оплату від 03 лютого 2025 року № 327 наданий клієнту одночасно із цим актом. Клієнт не має претензій щодо фактично наданої правничої допомоги адвокатом.
У звіті про надану правничу допомогу згідно завдання (доручення) № 2 до договору від 04 вересня 2023 року № 67-АБ за період із 16 вересня 2024 року по 03 лютого 
2025 року заначено: 16 вересня 2024 року підготовка та подача через електронний кабінет адвоката заяви представника відповідача до Верховного Суду про доступ адвоката до справи № 489/3878/23 через ЄСІТС - 0,25 год; 01 жовтня 2024 року правовий аналіз касаційної скарги позивача, підготовка відзиву, направлення відзиву відповідача на касаційну скаргу на адресу позивача та до Верховного Суду через ЄСІТС - 12 год; 03 лютого 2025 року підготовка додаткових пояснень відповідача у справі до Верховного Суду після отримання від клієнта доказів про виконання відповідачем умов договору від 11 січня 2022 року. Підготовка заяви про стягнення судових витрат відповідача на правничу допомогу адвоката на стадії касаційного провадження у справі - 3,75 год (разом - 16 год). Загальна вартість наданої правової допомоги клієнту в суді касаційної інстанції становить 33 142 грн (24 738 + 8 404).
У наданому детальному описі робіт на виконання завдання (доручення) 
від 04 вересня 2023 року № 2 до договору від 04 вересня 2023 року № 67-АБ адвокат Бардаченко О. В. вказав: 16 вересня 2024 року підготовка та подача через електронний кабінет адвоката заяви представника відповідача до Верховного Суду про доступ адвоката до справи № 489/3878/23 через ЄСІТС - 0,25 год; 01 жовтня 
2024 року правовий аналіз касаційної скарги позивача, підготовка відзиву, направлення відзиву відповідача на касаційну скаргу на адресу позивача та до Верховного Суду через ЄСІТС - 12 год; з 03 лютого 2025 року по 04 лютого 2025 року підготовка додаткових пояснень відповідача у справі до Верховного Суду після отримання від клієнта доказів про виконання відповідачем умов договору від 11 січня 2022 року. Підготовка заяви про стягнення судових витрат відповідача на правничу допомогу адвоката на стадії касаційного провадження у справі - 3,75 год (разом - 
16 год).
Представник ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» долучив до заяви копії: рахунку від 01 жовтня 2024 року № 311 - передплата за надання правничої допомоги у Верховному Суді згідно завдання  від 04 вересня 2023 року № 2 до договору від 04 вересня 2023 року № 67-АБ в сумі 24 738 грн; рахунку від 03 лютого 2025 року № 327 - оплата за надану правничу допомогу в суді касаційної інстанції згідно акта від 03 лютого 2025 року 
№ 4/2 до завдання (доручення) від 04 вересня 2023 року № 2 до договору 
від 04 вересня 2023 року № 67-АБ в сумі 8 404 грн.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження 
№ 61-16587св19).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).
Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Люкс Мобілі Студіо» довело, що у суді касаційної інстанції понесло витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 142 грн, однак, враховуючи приписи статті 133 ЦПК України та ту обставину, що позовні вимоги товариства були задоволенні частково, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 
15 245,32 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 141, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Мобілі Студіо» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 245 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок п`ять) гривень 32 копійки.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко
 
Судді                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                       А. А. Калараш
 
                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                       В. В. Пророк