ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15027/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( Далі – ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області (Далі – ГУНП у Волинській області) в якому просить:
1.Визнати протиправними дії Головного управління національної поліції у Волинській області щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;
2.Зобов`язати Головне управління національної поліції у Волинській області призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.06.2025 його звільнено зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». При цьому, під час виконання службових обов`язків він отримав травму, яка пов`язана з проходженням служби в поліції. За наслідками проходження оцінювання повсякденного функціонування особи позивачу з 13.08.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в поліції. 
Однак, ГУНП у Волинській області протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, оскільки позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не через хворобу. 
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
09.12.2025 на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, його звільнення зі служби в поліції сталося не через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби, зокрема внаслідок захворювання, у зв`язку з яким йому визначено інвалідність (тобто пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), а з іншої підстави: за його власним бажанням (пункт 7 цієї ж статті Закону), а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію». Відтак, просить відмовити в задоволенні позову.
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заяві по суті справи, суд встановив наступне.
Згідно з наказом ГУНП у Волинській області від 09.06.2025 №281о/с ОСОБА_1 згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з 09.06.2025 (а.с.5).
Довідкою №441/с Державної установи «Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» встановлено:
Підполковник поліції ОСОБА_1 , 1976 р.y., психолог сектору психологічного забезпечення УКЗ ГУНП у Волинській області, пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській) комісії у ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» 27 травня 2025 року.
Рішення медичної (військово-лікарської) комісії: Гіпертонічна хвороба II стадії (Гіпертензивне серце) ступінь 2, ССР - 4. СНІ зі збереженою ФВЛІЇ - 60%. Ангіоспазм сітківки обох очей. Цукровий діабет, тип 2, легка форма. Ожиріння ІІ ст (ІМТ 36.3 кг/м'). Дифузний зоб 1 ст., еутиреоїдний. Атеросклероз судин нижніх кінцівок без порушення гемодинаміки. Варикозна хвороба правої ноги, ХВН - ІІ ст. Стан після венектомії (2021р.) лівої нижньої кінцівки. Двобічний ідіопатичний коксартроз: ІІІ рентгенологічна ст. зліва, справа - ІІ рентенологічна ст. з порушенням функції суглобу справа в незначній мірі, зліва - в помірній мірі. Комбінований геморой ІІ-ІІ ст. без тромбозу. Епітелізована анальна тріщина. Кила білої лінії передньої черевної стінки. Висівковий лишай, стадія нестійкої ремісії.
Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції.
Міопія в 1,0° обох очей з гостротою зору 0,5/1,0 з корекцією 1,0/1,0.
Захворювання, HI, не пов`язане зі службою в поліції.
На підставі статті 39 «в», 12 «в», 70 «б», 42 «б», 43 «б», 58 «б» графи IV Переліку захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, пункту Таблиці вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей «Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії», затвердженого наказом МВС У країни від 03.04.2017 №285 (в редакції наказу МВС України від 19.03.2025 №191).
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №177/25/4720/В від 18.10.2025 позивачу з 18.08.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку (а.с.6-7).
ОСОБА_1 звернувся до ГУНП у Волинській обасті із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана із виконанням службових обов`язків.
На вказану заяву відповідач листом від 25.11.2025 №173551-2025 повідомив, що позивача звільнено зі служби в поліції наказом Національної поліції України від 09.06.2025 №281 о/с за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону, а тому відсутні правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну" (а.с.8).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано Законом України №580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (надалі Закон №580-VIII).
Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно із частиною 1 статті 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Нарахування та виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського регламентовано статтею 97 Закону №580-VIII.
Пунктами 3-4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, протягом шести місяців після його звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Відповідно до частини 3 статті 97 Закону №580-VIII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
З системного аналізу наведених норм слідує, що держава гарантує поліцейському, який визнаний особою з інвалідністю (за певних умов), одноразову грошову допомогу, яка відповідно до абзацу першого частини першої статті 97 Закону №580-VIII є соціальною виплатою. Отримання одноразової грошової допомоги законодавець зумовлює неможливістю подальшого виконання поліцейським своїх обов`язків за станом здоров`я саме як особи, яка перебуває на службі в Національній поліції України.
Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства (частина 2 статті 100 Закону №580-VIII).
При цьому, згідно із частиною восьмою статті 100 Закону №580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, установ, закладів професійної (професійно-технічної) освіти із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Національної поліції (далі - органи поліції), поліцейських, зокрема курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але із звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646 (далі Порядок КМУ №646).
Пунктом 2 Порядку КМУ №646 передбачено, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується у випадках, визначених частиною першою статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у розмірах, встановлених статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку КМУ №646 особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначені в статті 98 Закону України «Про Національну поліцію».
Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку КМУ №646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби (п.10 Порядку КМУ №646)
Пунктом 15 Порядку КМУ №646 передбачено, що у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.
У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.
Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.
Верховний Суд у постанові від 03.04.2024 по справі №580/1291/23 зазначив, що аналіз норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Така позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 по справі №373/1188/16-а, від 01.11.2018 по справі №822/3788/17, від 23.11.2018 по справі №822/962/18, від 22.01.2019 по справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 по справі №823/1798/18, від 05.02.2020 по справі №810/836/18, від 23.04.2020 по справі №822/999/18.
До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 22.04.2020 по справі №3-р(І)/2020 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському законодавчо гарантовані лише за наявності трьох обов`язкових умов, а саме:
1) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції;
3) звільнення поліцейського з поліції з причин поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Отже, лише за наявності цих трьох обставин, тобто тільки дотримавшись усіх зазначених умов, особа, звільнена з поліції, набуває право на отримання одноразової грошової допомоги й може претендувати на її призначення та виплату згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону.
Аналіз частини першої статті 77 Закону №580-VIII вказує на те, що самостійними підставами для припинення служби в поліції є звільнення поліцейського зі служби в поліції, зокрема через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пункт 2); за власним бажанням (пункт 7). 
У першому випадку звільнення зі служби в поліції відбувається за рішенням роботодавця (на підставі рішення медичної комісії про непридатність до служби), а в другому - за власною ініціативою, тобто за волевиявленням поліцейського.
Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення пункту 3 частини першої статті 97 Закону не суперечать положенням статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.
Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 22.10.2020 по справі №12-р/2020 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.
У пункті 2.8 зазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причино-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.
Визначений оспорюваними положеннями Закону №580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.
Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом №580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено в межах шестимісячного строку після звільнення з поліції.
Що стосується такої умови для призначення одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, як те, що причина звільнення особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 61 Закону №580-VIII не може бути поліцейським особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
За змістом пункту 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ підстава звільнення поліцейського зі служби в поліції (внаслідок захворювання, поранення, які пов`язані з проходженням служби) є обов`язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09.06.2021 по справі №822/1810/18, від 11.11.2020 по справі №823/2032/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, враховуються судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин у цій справі.
З огляду на наведене суд зазначає, що встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.
Визначення Порядком КМУ №646 днем виникнення права на отримання допомоги дати, з якої встановлена інвалідність, не змінює визначених Законом, як актом вищої юридичної сили, обов`язкових умов призначення одноразової грошової допомоги і не може бути безумовною підставою для її виплати без дотримання таких умов.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15.07.2020 по справі №822/1493/18.
Як вже встановлено судом, на підставі наказу ГУНП у Волинській області від 09.06.2025 №281 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Незважаючи на те, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, однак звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відбулося не через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби, зокрема внаслідок захворювання, у зв`язку з яким йому визначено інвалідність (пункт 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), а з іншої підстави за його власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 77 цього Закону).
Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що відсутні підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки в спірному випадку відсутня така обов`язкова умова призначення одноразової грошової допомоги як звільнення позивача зі служби в поліції по причині, що зумовлена захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, яка передбачена пунктами 3-4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.02.2022 по справі №823/2439/18, від 31.05.2022 по справі №822/1494/18, від 30.08.2022 по справі №440/4418/19.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
У підсумку суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії не підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, код ЄДРПОУ 40108604) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н. В. Стецик