РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 лютого 2026 року	Справа № 160/34630/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025р. у ВП №79698249, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
04.12.2025р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 16.12.2025р., просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко Вікторії Володимирівни про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025 року у виконавчому провадженні №79698249, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень;
- зобов`язати відповідача повернути позивачеві сплачений ним на підставі постанови від 28.11.2025 року виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2025 року старшим державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко В.В. було відкрито виконавче провадження №79698249 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2521/24, виданого 30.07.2025 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про: зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити способи участі матері ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - надати необмежене спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 засобами телефонного та електронного зв`язку з використанням відеозв`язку та через месенджери; призначити побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня з 08.00 годин суботи до 20.00 годин неділі, без присутності батька ОСОБА_1 ; - надати половину кількості днів із щорічних літніх та зимових канікул дитини. Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. В цей же день, 28.11.2025 року старшим державним виконавцем Жовтоводсько П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко В.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 16000,00 грн. Позивач вважає наведену постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав того, що за ч.1-4 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір стягується, якщо боржником у встановлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а оскільки ОСОБА_2 проходить військову службу та подала заяву 05.12.2025р. про перенесення днів побачення з дитиною, тобто, відтермінування виконання рішення суду, відповідно позивач не чинив перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю, як наслідок і перешкод у виконанні судового рішення, тому вважає оспорювану постанову протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 12.01.2026р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 02.02.2026р. згідно до ч.2, ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача до 23.01.2026р. включно надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження правомірності прийняття оспорюваної постанови, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
23.01.2026р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю посилаючись на те, що 28.11.2025 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 79698249 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області 30.07.2025 року та у постанові про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог закону, зазначено про стягнення виконавчого збору, що прямо передбачено законодавством, окрім того, у цей же день винесено постанову про стягнення виконавчого збору, розмір якого визначений відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження № 79698249 було відкрито у примусовому порядку, а рішення суду не було виконане добровільно до відкриття виконавчого провадження, що є достатньою та самостійною підставою для стягнення виконавчого збору; факт подальшої сплати виконавчого збору не свідчить про протиправність постанови, а лише підтверджує її виконання; пасивна поведінка боржника не може вважатися належним виконанням рішення суду, що виключає можливість звільнення його від сплати виконавчого збору; чинним законодавством не передбачено можливості повернення виконавчого збору у разі його правомірного стягнення; постанова державного виконавця прийнята на підставі закону, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження»; Верховний Суд неодноразово зазначав, що відкриття виконавчого провадження саме по собі є підставою для стягнення виконавчого збору, незалежно від подальших дій боржника; виконавчий збір є платою за вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення, а тому ключовим є встановлення факту таких дій; в рамках виконавчого провадження № 79698249 державним виконавцем було вчинено виконавчу дію — здійснено виїзд за місцем проживання дитини з метою забезпечення побачення відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», за результатами якого складено відповідний акт про відмову дитини від побачення з матір`ю.
Частинами 1, 2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Факт направлення до електронних кабінетів учасників справи та отримання ними 13.01.2026р. ухвали про відкриття провадження у даній справи та призначення справи до розгляду, підтверджується наявними у справі довідками про доставку електронного листа.
Отже, учасники справи є повідомленими про дату та місце розгляду справи у встановленому порядку згідно ч.2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається 02.02.2026р., тобто у межах строку визначеного ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Постановою старшого державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко В.В. від 28.11.2025р. було відкрито виконавче провадження № 79698249 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2521/24, виданого 30.07.2025 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити способи участі матері ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - надати необмежене спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 засобами телефонного та електронного зв`язку з використанням відеозв`язку та через месенджери; призначити побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня з 08.00 годин суботи до 20.00 годин неділі, без присутності батька ОСОБА_1 ; - надати половину кількості днів із щорічних літніх та зимових канікул дитини, встановлено десятиденний строк для виконання боржником рішення суду, що підтверджується змістом копії вказаної постанови, наявної у справі.
Окрім того, 28.11.2025 року старшим державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 16000,00 грн. на підставі ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується змістом наявної у справі копії відповідної постанови.
Правомірність прийняття постанови старшого державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко Вікторії Володимирівни про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025 року у виконавчому провадженні №79698249, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень, є предметом спору у даній справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404).
Відповідно до ст.1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно до ч.6 ст.26 Закону №1404 визначено, що за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Згідно до ч.1 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27 Закону №1404).
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) – (ч.4 ст.27 Закону №1404).
При цьому, ч.5 ст.27 Закону №1404 передбачено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Окрім того, ч.7 та ч.9 ст.27 Закону №1404 встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави для висновку, що державний виконавець наділений повноваженнями одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) виносити постанову про стягнення виконавчого збору. 
За нормами ч.3 ст.27 Закону №1404 встановлено обов`язок боржника сплатити виконавчий збір, у тому числі і при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.
Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 07.03.2018р. по справі №750/7624/17, що є обов`язковою для застосування адміністративним судом згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, статтею 27 Закону №1404 визначено виключний перелік обставин, коли виконавчий збір не стягується та підстав, коли стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню боржнику.
Так, як вбачається зі змісту оспорюваної постанови про стягнення виконавчого збору остання була прийнята державним виконавцем 28.11.2025р. одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження №79698249, що відповідає приписам ч.4 ст.27 Закону №1404.
При цьому, 03.12.2025р. позивачем (боржником за вищенаведеним виконавчим провадженням) було самостійно сплачено суму виконавчого збору у розмірі 16000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №74883564 від 03.12.2025р.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025р. є такою, що відповідає вимогам ст.27 Закону №1404.
Більш того, у зв`язку із самостійною сплатою позивачем виконавчого збору, стягуваного за оспорюваною постановою, така постанова вже вичерпала свою дію ще з 03.12.2025р., тобто до подання позову до суду, яке мало місце після цієї дати – 04.12.2025р.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що ч.5 ст.27 Закону №1404 визначений вичерпний перелік підстав за яким не стягується виконавчий збір, змістом якої не передбачено, що у даному конкретному випадку виконавчий збір не стягується.
Також і сплачений позивачем виконавчий збір на підставі оспорюваної постанови не підлягає поверненню позивачеві, оскільки наведене суперечить положенням ч.7 та ч.9 ст.27 Закону №1404.
А враховуючи те, що позивач добровільно сплатив виконавчий збір за оспорюваною постановою 03.12.2025р., суд приходить до висновку, що оспорювана постанова була прийнята правомірно, вичерпала дію фактом її сплати, тому визнана протиправною та скасована у судовому порядку бути не може.
Згідно ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте, позивачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про протиправність прийняття оспорюваної постанови про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025 року у виконавчому провадженні №79698249, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень, з урахуванням встановлених судом обставин справи та аналізу вищенаведених норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
Судом критично надається оцінка доводам позивача з приводу того, що він не чинив перешкод для виконання судового рішення, оскільки доказів виконання ним судового рішення у добровільному порядку до моменту відкриття виконавчого провадження суду не надано. 
Інші доводи позивача, викладені в уточненому адміністративному позові уважно вивчені судом, проте не заслуговують на увагу , оскільки висновків суду не спростовують. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідача оспорюваної постанови старшого державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко Вікторії Володимирівни про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025 року у виконавчому провадженні №79698249, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень, суд приходить до висновку, що відповідач, при винесенні оспорюваної постанови від 28.11.2025р. у ВП №79698249, діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оспорюваної постанови не були порушені права та інтереси позивача.
Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тищенко Вікторії Володимирівни про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025 року у виконавчому провадженні №79698249, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень (основної вимоги), а, відповідно, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути позивачеві сплачений ним на підставі постанови від 28.11.2025 року виконавчий збір у розмірі 16000,00 гривень.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що судові витрати понесені позивачем, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні позову позивача, який не є суб`єктом владних повноважень згідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Проте, враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення даного адміністративного позову, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору покладаються на позивача за нормами ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28.11.2025р. у ВП №79698249, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва