ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/1624/23
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/139/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення проживання однією сім`єю s визнання транспортного засобу особистою приватною власністю.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Jeep Compass, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який зареєстровано за відповідачкою, загальною вартістю 464 029 грн; виділити його у власність ОСОБА_2 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку виділеного їй автомобіля у розмірі 232 014,50 грн та понесені судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 10 серпня 2007 року по 20 березня 2020 року. Під час шлюбу у травні 2019 року на автоаукціоні пошкоджених авто в США ними придбано спірний автомобіль, який зареєстровано за ОСОБА_2 13 лютого 2020 року. Спірним автомобілем постійно користується відповідачка, позивач ніколи транспортним засобом не користувався та не володів ним, не зацікавлений у його отриманні у власність. ОСОБА_1 вважав, що автомобіль слід виділити у власність колишній дружині, припинивши його право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості частки позивача, погоджуючись на її отримання.
26 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просила встановити факт, що сторони з січня 2019 року не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, побуту та бюджету, у зв`язку з чим слід визнати спірний автомобіль особистою приватною власністю ОСОБА_2 та стягнути зі ОСОБА_1 судові витрати. 
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 10 серпня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі, але після фактичного припинення шлюбних відносини та спільного проживання зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за особисті кошти придбала та зареєструвала на себе спірний автомобіль. 04 лютого 2020 року, тобто за 9 днів до придбання нею транспортного засобу, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, у якому наголошував на тому, що сторони припинили шлюбні відносини з січня 2019 року, спільне господарство ними не ведеться. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. 
Надалі ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1 , який заочним рішенням суду від 23 лютого 2023 року задоволено. Із січня 2019 року позивачка та спільний син сторін не проживають із ОСОБА_1 , не ведуть спільне господарство, побут та бюджет, з цього часу мешкають без реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , що належить матері ОСОБА_2 . 
Позивачка стверджувала, що спірний автомобіль придбано за її власні кошти. З жовтня 2018 року вона є засновником агентства нерухомості ТОВ «Профі Бізнес 2018», мала стабільний, стійкий та доволі високий дохід. ОСОБА_1 навпаки у період із серпня 2020 року по березень 2023 року мав постійну заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання сина, що свідчить, в тому числі, і про відсутність можливості здійснити вклад для придбання спірного транспортного засобу. 
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 139 т.1).
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Jeep Compass, 2013 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , загальною вартістю 166 082 грн.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля Јеер Compass, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Виділено ОСОБА_2 у власність автомобіль Jeep Compass, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку виділеного ОСОБА_2 автомобіля у розмірі 83 041 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення проживання однією сім`єю та визнання транспортного засобу особистою приватною власністю – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 повністю. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин, наведених у зустрічній позовній заяві, зокрема того, що з січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено сімейні відносини, а спірний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності. 
Скаржниця вважає, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження доводів про придбання транспортного засобу за спільні кошти подружжя. Зазначає, що нею надано вичерпний перелік належних та допустимих доказів, які підтверджують, що спірне майно придбано хоча і у шлюбі, але нею особисто. Наголошує на тому, що є фізичною особою-підприємцем, з 16 жовтня 2018 року стала засновником агентства нерухомості ТОВ «Профі Бізнес 2018» та на час придбання транспортного засобу мала стабільний дохід. ОСОБА_1 навпаки на час придбання предмету судового спору доходів не мав, добровільно сина сторін не утримував, у зв`язку з чим ОСОБА_2 зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів. 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (висновок Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц).
Указує, що наразі у неї відсутня можливість сплатити ОСОБА_1 вартість 1/2 частини спірного автомобіля, оскільки після початку війни ОСОБА_2 втратила джерела для існування та доходу, є біженкою, перебуває за межами України та проживає на території Республіки Ірландія. 
Відповідачка зазначає, що не оспорює визначену судом першої інстанції вартість спірного автомобіля у розмірі 166 082 грн, а також те, що компенсація 1/2 частини його вартості складає 83 041 грн.
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за обставинами справи встановлено придбання сторонами спірного транспортного засобу під час шлюбу. Зазначив, що правова оцінка, надана певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Тому не враховував правову оцінку обставин, які надавались судами про розгляді справ про розірвання між сторонами шлюбу та про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , щодо періоду, з якого колишнє подружжя не проживало разом.
Районний суд відхилив покази свідка ОСОБА_4 щодо обставин придбання автомобіля, указавши, що вона є матір`ю позивачки, та взяв до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зазначивши, що вони не суперечать письмовим доказам у справі, отже є належними та достовірними. Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 зазначив, що у справі відсутні як фактичні, так і юридичні підстави для їх задоволення. 
При визначенні розміру компенсації до стягнення на користь ОСОБА_1 суд взяв до уваги звіт про оцінку автомобіля, наданий ОСОБА_2 , пославшись на те, що оцінка майна проводилась з оглядом транспортного засобу, отже розмір компенсації вартості 1/2 частки автомобіля становить 83 041 грн.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.
З 10 серпня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2020 року у справі № 751/780/20, що набрало законної сили 07 серпня 2020 року (т. 1 а.с. 14-15).
Відповідно до копії митної декларації № UA500650/2019/017480/, датованої 10 травня 2019 року, у якій вантажоодержувачем зазначено ОСОБА_2 , зазначено, що вартість транспортного засобу з двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з робочим об`ємом циліндрів двигуна 2359 см. куб., що використовувався: легковий автомобіль марки Jeep бувший у використанні, модель Compass -1 шт., номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , кількість місць для сидіння, включаючи місце для водія – 5, колір сірий, пробіг – 53134, колісна формула – НОМЕР_4 , у валюті долар США становить 2550 за обмінним курсом в гривні – 26.24955000 (т. 1 а.с. 178).
Згідно з копією довідки Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області №31/25-6-Ш-1а/з від 05 січня 2023 року власником автомобіля Jeep Compass 2359, 2013 року випуску, сірого кольору 13 лютого 2020 року зареєстровано ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 17). 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2025 року зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати документи про здійснення ОСОБА_2 у січні-травні 2019 року операцій з переказу коштів у сумі 2 550 доларів США (або еквівалента цієї суми в гривнях) у квітні 2019 року (т. 2 а.с. 79).
Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 29 вересня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250919/3005-БТ лише по одній картці ОСОБА_2 у вказаний період були перекази на картку ОСОБА_7 на загальну суму 17 900 грн (т. 2 а.с. 102).
На замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_8 складено звіт №006/001/023 від 06 січня 2023 року, за яким загальна ринкова вартість автомобіля Jeep Compass, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 станом на 06 січня 2023 року становить 464 029 грн (т. 1 а.с. 5-13).
Цим же експертом на замовлення ОСОБА_2 складено звіт № 019/007/023 від 19 липня 2023 року щодо цього ж транспортного засобу, за яким загальна ринкова вартість автомобіля станом на дату складання звіту становила 166 082 грн. У звіті зазначено, що огляд автомобіля здійснено 19 липня 2023 року у присутності замовника при денному освітленні. Оцінка здійснювалась станом на 19 липня 2023 року. (т. 1 а.с. 95-103).
ОСОБА_1 з 02 березня 2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області №7401.4-523/74.2-25 від 24 січня 2025 року. (т. 2 а.с. 9)
Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2023 року у справі № 751/4062/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Вирішуючи спір, суд установив, що ОСОБА_2 хоча зареєстрована, але фактично не проживає за місцем реєстрації з березня 2020 року. (т. 1 а.с. 147).
Згідно з актом про проживання особи без реєстрації від 19 липня 2023 року складеним комунальним підприємством «ЖЕК-10», ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_9 з січня 2019 року проживають без реєстрації у кв. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 83). Інформація викладена власником та засвідчена сусідами ОСОБА_10 і ОСОБА_5 . Зазначена квартир а на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 84).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 16 жовтня 2018 року є керівником агентства з нерухомості ТОВ «ПРОФІ БІЗНЕС 2018» (т. 1 а.с. 86). 
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення відповідного змісту (т. 1 а.с. 4).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 18 липня 2023 року у боржника ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів, яку станом на травень 2023 року погашено повністю.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 69 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
За вимогами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).
Законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Судом установлено, що відповідно до митної декларації автомобіль Jeep Compass, 2013 року випуску, модель «COMPASS» номер кузова НОМЕР_5 ввезено на територію України 10 травня 2019 року. Країна відправлення – США. Вантажоодержувачем цього транспортного засобу указано ОСОБА_2 . Вартість – 2550USD. 
Як свідчить довідка Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області ОСОБА_2 зареєструвала право власності на автомобіль Jeep Compass 2359, 2013 року випуску, сірого кольору з 13 лютого 2020 року. 
Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 20 березня 2020 року у справі № 751/780/20.
Отже, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи, а також показами допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_6 підтверджено доводи ОСОБА_1 про те, що автомобіль сторонами придбано на аукціоні в США на початку 2019 року, відремонтовано, а його реєстрацію в сервісному центрі МВС ОСОБА_2 здійснила 13 лютого 2020 року. 
Колегія суддів відхиляє доводи скаржниці про те, що шлюбні відносини між сторонами припинилися з січня 2019 року, як це зазначено ОСОБА_1 у позовній заяві до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Суд першої інстанції правильно зазначив, що при вирішення спору про розірвання шлюбу визначальним є можливість або неможливість збереження сім`ї, отже питання спільного проживання подружжя під час розгляду справи № 751/780/20 судом не досліджувалось і відповідно ці обставини не встановлювались.
Натомість заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2023 року у справі № 751/4062/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 хоча і зареєстрована, але фактично не проживає за місцем реєстрації з березня 2020 року. Такий висновок суд зробив, виходячи з наявних у справі письмових доказів. Відповідачка заочне рішення не оскаржила, тобто фактично погодилась із викладеними в ньому обставинами.
Отже, у справі № 751/4062/22 встановлено непроживання скаржниці за місцем реєстрації з березня 2020 року. Наведене спростовує викладену в акті КП «ЖЕК-10» від 19 липня 2023 року інформацію про проживання ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_9 з січня 2019 року без реєстрації у кв. АДРЕСА_2 .
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що транспортний засіб відповідачкою придбано за власні кошти. Саме лише заснування ОСОБА_2 агентства нерухомості не підтверджує розмір її доходів у цей період і не спростовує факту придбання спірного майна під час шлюбу. Наявність заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_1 також не впливає на те, що набутий у шлюбі автомобіль має статус спільного майна подружжя. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2019 року, а спірний автомобіль придбано ОСОБА_2 одноособово у травні 2019 року за її власні кошти, не відповідають обставинам справи.
Ураховуючи те, що спірний транспортний засіб Jeep Compass, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сторони придбали під час перебування у зареєстрованому шлюбі, між ними відсутня домовленість про поділ майна, зважаючи на перебування автомобіля у користуванні ОСОБА_2 районний суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Сторони не заперечували, що автомобіль Jeep Compass, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у користуванні відповідачки.
Стверджуючи про фінансову неспроможність сплатити позивачу визначену судом компенсацію половини вартості спірного автомобіля, скаржниця не ставить питання про припинення її права власності на частку у спільному майні і передачу транспортного засобу ОСОБА_11 . Навпаки, ОСОБА_2 наголошує на тому, що автомобіль має залишитись у неї у власності. З огляду на те, що предмет спору є неподільною річчю, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених обома сторонами вимог, дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення частки позивача у спільному майні, стягнувши з відповідачки матеріальну компенсацію вартості його частки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для висновку про придбання автомобіля за власні кошти ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин зі ОСОБА_1 через недоведеність зустрічного позову. Отже, придбаний сторонами під час шлюбу транспортний засіб відповідно до вимог ст. 60, 61, 70, 71 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Відповідно відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю. 
Водночас, вирішуючи спір, суд першої інстанції на врахував наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Такий висновок зроблено у п. 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц зроблено, в тому числі, такий висновок: при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70).
У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував, що метою сторін є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, тому позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ та, як наслідок, судове рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля Jeep Compass, 2013 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 , загальною вартістю 166 082 грн, належить скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 610,40 грн за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Jeep Compass, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 , загальною вартістю 166 082 грн – скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 610,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 16 січня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова