ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 січня 2026 року	Справа №160/33161/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Новоолександрівка, вул. Сурська, буд. 74; ЄДРПОУ 04339764) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

20.11.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка полягає у невжитті заходів самоврядного контролю за використанням та охороною земель, невиконанні делегованих повноважень у сфері земельних відносин та охорони довкілля, а також у нестворенні комісії для обстеження полезахисних лісових смуг у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 15.10.2025;
-зобов`язати Новоолександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області у спосіб визначений законодавством вчинити дії щодо комплексного натурного обстеження земельних ділянок, зазначених у зверненні ОСОБА_1 від 15.10.2025, з метою перевірки фактів порушення земельного та природоохоронного законодавства, фіксації наявності на них об`єктів водного фонду та лісових насаджень, та за наслідками такого обстеження скласти відповідний акт.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він як мешканець села та член Новоолександрівської територіальної громади звернувся до відповідача із вимогою негайно вжити вичерпних заходів для припинення системних та грубих порушень земельного й природоохоронного законодавства, що призвели до масштабної екологічної загрози на території нашої громади. Протягом тривалого часу на території Новоолександрівської сільської ради відбувається передача у приватну власність особливо цінних земельних ділянок, а саме: земель водного фонду в межах прибережної захисної смуги річки Чаплинка, яка є притокою річки Мокра Сура; земель, зайнятих полезахисними лісовими смугами та іншими лісовими насадженнями, що виконують захисні функції; природних ярів та балок, що є частиною єдиної екосистеми. Ці дії супроводжуються незаконною зміною цільового призначення зазначених ділянок на «землі для забудови» (зокрема, 1221486200:01:058:0079 та 1221486200:02:002:0008 (поділений на 1221486200:02:002:0070, 1221486200:02:008:0013)), що є прямим порушенням імперативних норм законодавства та створює реальну загрозу екологічної катастрофи. Наслідками є знищення лісового покриву, руйнування полезахисних смуг, забруднення та обміління річки Чаплинка. Відчужені земельні ділянки належать до категорій земель з особливим охоронним статусом, приватизація яких прямо заборонена. Будь-які рішення про їх передачу у приватну власність, особливо для цілей забудови, є нікчемними з моменту їх прийняття.
Наведені обставини зумовили звернення до суду із цим позовом, тому просить його задовольнити та відновити порушене право у спосіб, що заявлений.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. 
Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 09.01.1998 Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
15 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача з офіційним зверненням (в порядку ст. 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян»), в якому виклав вищезазначені обставини та вимагав: 
-негайно утворити міжвідомчу комісію для натурного обстеження земельних ділянок (кадастрові номери 1221486200:01:058:0079, 1221486200:02:002:0008та ін.), які були незаконно передані у приватну власність зі зміною цільового призначення;
-невідкладно утворити комісію для обстеження полезахисних лісових смуг відповідно до вимог Постанови КМУ № 650 від 22.07.2020 р.;
-зобов`язати профільну постійну комісію ради провести перевірку законності зміни цільового призначення земель та скласти акти з фіксацією наявності лісових насаджень та водних об`єктів.
Аналогічне звернення позивач також направив до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу.
16 жовтня 2025 року Головне управління Держгеокадастру надало відповідь №ПІ-90/0-103/0/63-25 за результатами розгляду запиту ОСОБА_1 від 21.09.2025, згідно якої вбачається, що запитувана документація із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 1221486200:02:002:0008 та 1221486200:01:058:0079 (поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221486200:02:002:0070 та 1221486200:02:008:0013) на зберігання в електронному вигляді через портал Держгеокадастру від розробника документації не надходила, тому в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутня і надати її не вбачається можливим. 
Стосовно надання копії всіх документів, що подавались для зміни цільового призначення зазначених земельних ділянок, повідомляємо, що відповідно до статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону. Відповідно до другої частини статті 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр» копії документів Державного земельного кадастру, а також документів, що стали підставою для внесення відомостей до нього, можуть бути вилучені в органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, лише за рішенням відповідних державних органів, прийнятим у межах їх повноважень, визначених законом. Обов`язковим є складання реєстру копій документів, що вилучаються. Вилучення оригіналів таких документів забороняється. Тобто, надати копії документів Державного земельного кадастру, а також документів, що стали підставою для внесення відомостей до нього, не вбачається можливим.
У Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо зареєстрованого обмеження (обтяження) у використанні зазначених земельних ділянок у зв`язку із наявністю полезахисних лісових смуг.
Порушень законодавства при передачі у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами 1221486200:02:002:0008 та 1221486200:01:058:0079 Головним управлінням не було допущено, тому службові перевірки з вказаного питання не проводились.
31 жовтня 2025 року Державна екологічна інспекція Придніпровського округу своїм листом № 5-7392-3 зазначила, що Інспекція в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства України. На теперішній час пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) умовах воєнного стану», припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні. До повноважень нагляду (контролю) Інспекції належить здійснення державного за виконанням органом місцевого самоврядування повноважень органів виконавчої делегованих їм влади. Статтею повноважень 33 Закону та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, де до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать наступні делеговані повноваження, а саме: здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів: координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; здійснення контролю за забезпеченням безперешкодного і безоплатного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів та островів для загального водокористування відповідно до закону. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.
14 листопада 2025 року Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради надав відповідь № 2293/02-16, згідно якої вбачається, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про охорону земель», державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю. Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області рішення про здійснення делегованих повноважень в частині здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом, не приймалось, відповідно, на сьогоднішній день, повноваження щодо здійснення контролю за використанням та охороною земель на території Новоолександрівської сільської територіальної громади Дніпровського району здійснюються територіальним органом Держгеокадастру, а саме: Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, до структури якого входить Управління з контролю за використанням та охороною земель. Згідно з положеннями Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», реалізація державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів він ситься до завдань Державної екологічної інспекції.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування» одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Згідно із частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України в редакції на час спірних відносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 Земельного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Частиною першою статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (частина перша та друга статті 19 ЗК України).
Предметом вказаного позову є правомірність передачі відповідачем протягом тривалого часу на території Новоолександрівської сільської ради у приватну власність особливо цінних земельних ділянок.
Статтею 178 ЦК України, якою врегульовано питання оборотоздатності об`єктів цивільних прав, передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті.
Відповідно до частини другої цієї статті, види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.
Статтею 43 ЗК України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» закріплено аналогічний перелік об`єктів природно-заповідного фонду України: заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Згідно зі ст. 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.
Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
Отже, відповідно до ст. 43, 44 ЗК України, ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ландшафтні заказники місцевого значення є об`єктами природно-заповідного фонду України, а земля під ними - землею природно-заповідного фонду.
Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.
Частиною 3 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Необхідно зазначити, що цільове призначення земельної ділянки варто розуміти як визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання). Водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, передбаченого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які встановлюються для збереження та охорони цих земель.
Крім того, статтею 9 цього Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для сільськогосподарських потреб, а заготівля сіна та випасання худоби можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню таких територій.
Відповідно до ст. ст. 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про екологічну мережу України», екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.
У ст. 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною. Тобто, відповідно до ст. 178 ЦК України, належать до обмежено оборотоздатних об`єктів.
Відповідно до ч. 3 ст. 92 Земельного кодексу України, не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом.
Земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність і підлягає захисту шляхом пред`явлення негаторного позову про її повернення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 04.12.2019 у справі №487/10127/14-ц, від у справі №359/281/18-ц, від 02.12.2020 у справі №734/519/15-ц, від у справі №676/190/18, від 22.06.2022 у справі №367/4140/16-ц).
Отже, практика Верховного Суду свідчить про запровадження юридичної конструкції, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане із позбавленням права володіння.
У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування.
Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.
Також у постанові від 03.09.2020 № 911/3306/17 Верховний Суд вказав, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок.
Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угод недійсними.
Стаття 203 ЦК України закріплює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України).
Зміст ст.ст. 203, 215 ЦК України свідчить, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, зокрема дефектів (незаконності) змісту, форми, суб`єктного складу, волевиявлення тощо.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторін і яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ч. 3 ст. 92 Земельного кодексу України, не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом.
Обґрунтовуючи протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, позивач акцентує, на невжитті заходів самоврядного контролю за використанням та охороною земель, невиконанні делегованих повноважень у сфері земельних відносин та охорони довкілля, а також у нестворенні комісії для обстеження полезахисних лісових смуг у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 15.10.2025.
Однак, матеріали справи не містять доказів про передачу відповідачем у приватну власність особливо цінних земельних ділянок, а саме: земель водного фонду в межах прибережної захисної смуги річки Чаплинка, яка є притокою річки Мокра Сура; земель, зайнятих полезахисними лісовими смугами та іншими лісовими насадженнями, що виконують захисні функції; природних ярів та балок, що є частиною єдиної екосистеми.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).
Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.
Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.
У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
При цьому за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника.
Враховуючи викладене, під час розгляду цієї справи судом не було встановлено факт допущених порушень відповідачем, викладених в позовній заяві.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Отже суд зазначає, що станом на дату подання позовної заяви відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували сам факт передачі відповідачем протягом тривалого часу на території Новоолександрівської сільської ради у приватну власність особливо цінних земельних ділянок .
Враховуючи наведене, суд розглянувши позовні вимоги, вважає такі необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат між сторонами зі сплати судового збору у даній справі не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Новоолександрівка, вул. Сурська, буд. 74; ЄДРПОУ 04339764) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 26.01.2026.

Суддя О.В. Царікова