ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/5271/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду  України в Житомирській області 	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 16.09.2025р.  у справі № 280/5271/25	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  третя особа:  про:	Головного управління  Пенсійного фонду України в Житомирській області    Головне управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області    визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії 	

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025р. Запорізьким окружним адміністративним судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії та 25.06.2025р. судом першої інстанції за цим адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/5271/25 і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області).
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням необхідного віку, тому просила суд: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №083850026060 від 23 травня 2025 року; - зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2022, 2023, 2024 роки, починаючи з 15 травня 2025 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2025р. у справі №280/5271/25 позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 23 травня 2025 року   №083850026060 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком  №2; зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту   «б» статті   13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 15   травня 2025 року /а.с. 118-121/. 
Відповідач,    не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 16.10.2025р. відкрито апеляційне провадження і справу №280/5271/25 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Житомирській області,  посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 16.09.2025р. в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач, правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , 15.05.2025р. звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б»   статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, яка за правилами екстериторіальності була передана для розгляду до ГУ ПФУ в Житомирській області, яким 23.05.2025р. прийнято рішення №083850026060 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, у зв`язку з недосягненням необхідного віку для призначення пенсії за Списком №2 – 55 років.
З наданої суду ксерокопії вищезазначеного рішення /а.с. 32/ вбачається, що вік позивача 50 років 02 дні, страховий стаж становить 20 років 02 місяці, стаж для визначення права з урахуванням кратності - 37 років 09 місяців 02 дні, пільговий стаж за Списком №2 становить 17 років 03 місяці 09 днів, пільговий стаж за Списком №2 для визначення права з урахуванням кратності - 24 роки 05 місяців 16 днів; відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв?язку з не настанням пенсійного віку 55 років.
Вважаючи вищезазначене рішення відповідача необґрунтованим та таким, що порушує її права та охоронювані законом інтереси, позивач звернулась до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( далі – Закон № 1788-XII) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015р., збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
09.07.2003р. було ухвалено Закон № 1058-ІV, який  03.10.2017р. доповнено розділом XIV-І, який у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 (Закон України від 03.10.2017р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»). 
За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII (пункт 1 Рішення  № 1-р/2020).
У рішенні від 23.01.2020р. Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23.01.2020р. № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Конституційний Суд України та практика Європейського суду з прав людини беззастережно свідчать про те, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Житомирській області вбачається, що позивач  станом на момент звернення за призначенням пенсії досягла 50 річного віку та працювала повний робочий день на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, що підтверджується відомостями трудової книжки, довідками про підтвердження наявного трудового стажу, розрахунком страхового стажу, проведеним відповідачем.
Колегія суддів, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, а також враховуючи той факт, що позивачем досягнуто віку, який надає право для призначення пільгової пенсії, вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач за наявності необхідного страхового стажу має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на умовах пункту «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIIІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020р.,  і відповідач мав застосувати більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, а тому суд першої інстанції правомірно скасував рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №083850026060 від 23.05.2025р.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з огляду на те, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку та з врахуванням того, що позивач має необхідний пільговий стаж роботи, обгрунтовано зобов`язав ГУ ПФУ в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту   «б» статті   13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року   з   15   травня 2025 року, оскільки у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області здійснювати позивачу виплату пенсії за віком, оскільки органом пенсійного фонду, яким здійснюється виплата пенсії, у разі її призначення, є саме ГУ ПФУ в Запорізькій області,   яке у якості відповідача позивачем при зверненні до суду із позовом не визначалось.
Щодо вимоги позивача про призначення пенсії із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2022, 2023, 2024 роки, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що така вимога заявлена позивачем передчасно, оскільки відповідач   ще не ухвалював рішення щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого призначення будуть порушені, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 16.09.2025р.  в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2025р. у справі №280/5271/25 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 18.12.2025р.  
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова