ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 240/27566/23
адміністративне провадження № К/990/20360/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика Владислава Володимировича на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 (суддя - Горовенко А. В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024 (колегія суддів у складі: Капустинського  М.  М., Ватаманюка  Р. В., Сапальової Т. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №  168), у розмірі 30 000 грн щомісячно за період з 01.06.2022 по 31.08.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 30  000 грн щомісячно за період з 01.06.2022 по 31.08.2022.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є військовослужбовцем, у період дії воєнного стану набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови № 168. Однак, за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 відповідачем протиправно, на його думку, не нараховувалася та не виплачувалася додаткова винагорода у розмірі збільшеному до 30 000 грн. Указав, що відповідач у листі від 17.07.2023 № 813/6785 не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач не перебував на військовій службі у період з 01.06.2022 по 31.08.2022, у тому числі не було надано доказів, зокрема, наказів які слугували підставою позбавлення таких виплат. Уважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України на особливий період воєнного стану у складі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді командира відділення управління взводу управління командира артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Відповідно до пункту 3 та Додатку 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткових винагород» від 02.07.2022 № 451 наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям (за період з 01 червня по 30 червня 2022 року), а саме: ОСОБА_1 внаслідок невиконання бойового наказу, із зазначенням підстави - пункт 10 телеграми ДФ МОУ від 25.03.2022 № 248/1298.
Згідно з пунктом 8 та Додатку 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 02.08.2022 № 689 наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям (за період з 01 липня по 31 липня 2022 року), а саме: ОСОБА_1 унаслідок самовільного залишення військової частини, із зазначенням підстави - наказ командира військової частини № 186 від 03.07.2022.
Відповідно до пункту 9 та Додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 03.09.2022 № 909 наказано виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям, а саме: ОСОБА_1 за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року у розмірі не більше 100  000 грн на місяць.
Позивач, аргументуючи підстави звернення до суду указав, що про наявність підстав, за якими його позбавлено виплати додаткової винагороди за червень та липень 2022 року, стало відомо після отримання представником позивача відповіді на запит, також зауважував, що згідно з випискою з його карткового рахунку, виплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за серпень 2022 року, яка зазначена у довідці від 23.06.2023 № 133/5054 не здійснювалася.
Тому, не погоджуючись із указаною бездіяльністю відповідача, яка спрямована на позбавлення його права на додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, та уважаючи свої права на отримання належного грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для не виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за червень 2022 року стало невиконання 28.06.2022 військовослужбовцем ОСОБА_1 бойового наказу. Про позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за червень 2022 року військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ № 451 від 02.07.2022. Також суд зазначив, що службовим розслідуванням, за наслідками якого винесено наказ від 05.07.2022 № 358 «Про результати службового розслідування по факту відкритої відмови виконання бойового завдання 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 » установлено вину позивача та притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. Водночас суд наголосив, що обставини невиконання позивачем бойового розпорядження мали місце 28.06.2022 та досліджувалися під час службового розслідування. За наслідками установленого правопорушення та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 № 358 у територіальне управління ДБР, розташоване у м. Краматорськ, направлено повідомлення про вчинення, зокрема, ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 4 статті 402 КК України. При цьому суд урахував, що у цій справі позивачем не оспорюється проведення службового розслідування, його висновки та прийнятий за його наслідками наказ. Окрім того, суд наголосив, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 451 на момент розгляду у суді цієї справи є чинним, і ні позивачем, ні його представником (адвокатом) не надано доказів про його оскарження та не указано про існування жодних інших обставин на спростування факту невиконання позивачем бойового наказу 28.06.2022. Водночас суд урахував, що про наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 451, як підставу для позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за червень 2022 року, військова частина указала у довідці № 133/5054 від 23.06.2023. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що невиплата позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за обставинами правопорушення, що мали місце 28.06.2022, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 №451 відбулася за наявності обґрунтованих підстав.
Щодо підстав позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за липень 2022 року, суд зазначив, що у Додатку 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 02.08.2022 № 689 підставою для позбавлення позивача додаткової винагороди (за період з 01 липня по 31 липня 2022 року) указано - наказ командира військової частини №186 від 03.07.2022. У свою чергу, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2022 №  186, ОСОБА_1 уважається таким, що 03.07.2022 самовільно залишив військову частину під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в населеному пункті Хрестище Краматорського району Донецької області. Згідно з пунктом 8 та Додатку 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 02.08.2022 № 689 наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям (за період з 01 липня по 31 липня 2022 року), а саме: ОСОБА_1 унаслідок самовільного залишення військової частини, із зазначенням підстави - наказ командира військової частини № 186 від 03.07.2022. Отже, зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність пункту 8 наказу в частині позбавлення позивача додаткових винагород, що передбачені Постановою № 168, за липень 2022 року.
Щодо доводів позивача про спростування факту самовільного залишення військової частини у липні 2022 року у зв`язку з направленням на огляд військово-лікарською комісією для проходження медичного огляду, суд зазначив, що відповідно до змісту довідки військово-лікарської комісії від 21.07.2022 № 799, медичний огляд ВЛК проведено щодо позивача - 21.07.2022, тобто зазначений доказ не стосується факту самовільного залишення позивачем військової частини саме 03.07.2022. Окрім того, направлення на проведення медичного огляду також датоване більш пізньою датою - 13.07.2022.
Доводи позивача щодо неможливості подвійного притягнення до юридичної відповідальності, суд уважав безпідставними, оскільки у даному випадку позбавлення премії та додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від накладення дисциплінарного стягнення за вчинений проступок та не є накладенням дисциплінарного стягнення, що не передбачене чинним законодавством.
Щодо підстав позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за серпень 2022 року, суд зазначив, що відповідно до пункту 9 та Додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 03.09.2022 № 909 наказано виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям, а саме: ОСОБА_1 за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року у розмірі не більше 100 000 грн на місяць. Указане нарахування позивачу за серпень 2022 року додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 № 133/5054 від 23.06.2023 та даними виписки з карткового рахунку позивача, згідно з якими 26.09.2022 позивачу виплачено кошти у розмірі 98 500 грн (100 000 грн - 1500 грн (військовий збір)). При цьому суд зазначив, що позивач заперечує виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за серпень 2022 року та просить здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. Однак, суд дійшов висновку, що нарахування додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях взаємо виключає право військовослужбовця на нарахування додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, тобто такі розміри додаткової винагороди не сумуються. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявності чинного та не скасованого наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» від 03.09.2022 № 909, в частині що стосується виплати ОСОБА_1 за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року додаткової винагороди у розмірі не більше 100 000 грн на місяць, підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30  000 грн немає.
Зазначена позиція підтримана Сьомим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду постановою від 25.04.2024 залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій представник позивача - адвокат Мандрик В. В. звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2-1 Постанови № 168, пункту 9 Окремого дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, частини першої статті 48 Закону України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут) саме в контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Збройних Сил та командуванням військових частин у зв`язку з позбавленням таких військовослужбовців права на виплату їм додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, унаслідок: як власне притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (накладення дисциплінарного стягнення, так і вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (проведення службового розслідування).
Крім того, скаржник наголошує на тому, що у період з 24.02.2022 по 31.01.2023 (включаючи спірний період) включно не діяв жодний наказ Міноборони України, який одночасно: стосувався соціально-економічних прав, свобод, законних інтересів військовослужбовців Збройних Сил, що проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, в контексті нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168; був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України у встановленому порядку. Таким чином, на думку скаржника, застосування судами положень Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №  912/з/29, зокрема пункту 9, свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, а саме: застосування норм, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Звертає увагу на те, що вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення та/або накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення його права на виплату йому за додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою № 168.
На думку скаржника, наведений у Дисциплінарному Статуті перелік видів дисциплінарних стягнень є вичерпним і додатковому розширенню не підлягає, а тому застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачено нормами Дисциплінарного Статуту, отже знаходиться поза межами правового поля. Водночас Постанова № 168 також не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю за перебування на військовій служби у період дії воєнного стану.
Позиція інших учасників справи
Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух касаційної скарги
24.05.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика В. В. на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_2, суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А. для розгляду судової справи № 240/27566/23.
Ухвалою Верховного Суду від 30.05.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика В. В. на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30.09.2024 № 1106 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 240/27566/23 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24.09.2024 № 2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно з наказом Голови Верховного Суду від 24.09.2024 № 1937/0/5-24 «Про відрахування судді ОСОБА_2 зі штату Верховного Суду».
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 240/27566/23.
Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 27.11.2025 № 1489/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 240/27566/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк  Н.  М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж.  М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи №  240/27566/23.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07.03.2022, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 08.10.2022 № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24.02.2022, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку №  260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 №  912/з/29.
Відповідно до пункту 10 Телеграми від 25.03.2022 № 248/1298 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн не включати військовослужбовців, які, зокрема, відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Пунктом 2 Окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100 000 грн - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30 000 грн - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Відповідно до пункту 5 Окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 Окремого доручення від 23.06.2022 №  912/з/29).
Відповідно до підпунктів 9.4, 9.7 пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30  000 грн не включати військовослужбовців, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Визначення військової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
За приписами статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж)  звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 88 Дисциплінарного статуту визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Відповідно до абзаців 9, 10 пункту 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, виходить із такого. 
Особливістю спірних правовідносин є те, що вони виникли під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжений іншими Указами Президента України та діє на сьогоднішній час.
Відповідно, у таких умовах особлива відповідальність покладається на військових, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності. 
З метою забезпечення додаткової фінансової підтримки осіб, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації, у тому числі військовослужбовців, підвищення їх мотивації та рівня соціального забезпечення, 28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.
Очевидно, що первинна редакція Постанови № 168, з огляду на її швидкочасне прийняття, п`ятий день повномасштабної агресії, тобто період особливо гострої напруженості, характеризувалася недостатньою чіткістю та визначеністю її формулювань, що ускладнювало реалізацію її положень.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23, «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».
У постанові від 21.12.2023 у справі № 200/193/23 Верховний Суд констатував, що реалізація приписів Постанови № 168 «вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах».
Нечіткість первинної редакції цієї постанови зумовила неодноразове внесення змін до неї, зокрема у період з 07.03.2022 по 01.07.2022, які дещо розширили перелік суб`єктів права на отримання додаткової грошової винагороди. Водночас порядок й умови виплати додаткової винагороди залишалися невизначеними.
Розуміючи нагальну потребу у врегулюванні виплати спірної додаткової винагороди, та усвідомлюючи те, що конкретизація умов, визначених положенням пункту 1 Постанови № 168 поставлена в залежність від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07.07.2022 №  793, якою доповнив Постанову № 168 новим пунктом (2-1) та делегував визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди керівникам відповідних міністерств та державних органів.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Міністр оборони України видав наказ від 01.04.2022 № 98, яким доповнив раніше затверджений його наказом від 07.06.2018 № 260 Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, новим пунктом 17, та установив, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529 та Окремого доручення від 23.06.2022 №  912/з/29, якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це можна констатувати, що окремі рішення Міністром оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168), мають належне юридичне підґрунтя.
Таким чином, доводи автора касаційної скарги щодо безпідставності застосування Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 через те, що воно не було зареєстроване та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, не приймаються до уваги, адже прийняття Міністром оборони України такого рішення узгоджується з його повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, отож це рішення підлягало врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Спірні правовідносини у цій справі склалися з приводу невиплати відповідачем на користь позивача як військовослужбовця Збройних Сил України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 30 000,00 грн щомісячно, за червень, липень та серпень 2022 року.
Щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 30  000,00 грн за червень 2022 року, Суд зазначає таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що підставою для не виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за червень 2022 року стало невиконання 28.06.2022 військовослужбовцем ОСОБА_1 бойового наказу. Про позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за червень 2022 року військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ № 451 від 02.07.2022.
При цьому судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.06.2022 № 449, на підставі рапорту командира НОМЕР_2 десантно-штурмового батальйону підполковника ОСОБА_3 , вхідний № 5737 від 29.06.2022, призначено службове розслідування по факту відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями 6 десантно-штурмової роти НОМЕР_2 десантно-штурмового батальйону, зокрема, прапорщиком ОСОБА_1 , за наслідками якого складено акт службового розслідування, яким установлено, зокрема, що своїми діями прапорщик ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також статей 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту.
Також службовим розслідуванням, за наслідками якого винесено наказ від 05.07.2022 № 358 «Про результати службового розслідування по факту відкритої відмови виконання бойового завдання 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 », установлено вину позивача та притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.
Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що обставини невиконання позивачем бойового розпорядження мали місце 28.06.2022 та досліджувалися під час службового розслідування. За наслідками установленого правопорушення та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 № 358 у територіальне управління ДБР, розташоване у м. Краматорськ, направлено повідомлення про вчинення, зокрема, ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 4 статті 402 КК України.
При цьому суди попередніх інстанцій урахували, що у цій справі позивачем не оспорюється проведення службового розслідування, його висновки та прийнятий за його наслідками наказ. У той же час, факт невиконання військовослужбовцем бойового розпорядження, що може становити склад кримінального правопорушення, підлягає перевірці у відповідному кримінальному провадженні і може мати наслідком окремого, ніж дисциплінарного, виду відповідальності.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що зазначені накази командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності оскаржувалися ним або були скасовані в установленому законом порядку.
Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 451 на момент розгляду в суді цієї справи є чинним, ані позивачем, ані його представником (адвокатом) не надано доказів про його оскарження та не указано про існування жодних інших обставин на спростування факту невиконання позивачем бойового наказу 28.06.2022.
Також про наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 451, як підставу для позбавлення позивача додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за червень 2022 року, військова частина указала у довідці № 133/5054 від 23.06.2023.
Отже, вчинення дисциплінарного проступку у червні 2022 року є підтвердженими, тому Верховний Суд уважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що невиплата позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за обставинами правопорушення, що мало місце 28.06.2022, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 451, відбулася за наявності обґрунтованих підстав.
Щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 30  000,00 грн за липень 2022 року, Суд зазначає таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2022 № 186, ОСОБА_1 уважається таким, що 03.07.2022 самовільно залишив військову частину під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в населеному пункті Хрестище Краматорського району Донецької області.
Відповідно до пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2022 № 689 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та Додатку 2 до нього, наказано не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям за період з 01 липня по 31 липня 2022 року, зокрема, ОСОБА_1 унаслідок самовільного залишення військової частини. Підстава: наказ командира військової частини № 186 від 03.07.2022.
Таким чином, зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за липень 2022 року.
При цьому безпідставними є доводи представника позивача про незаконне позбавлення його права на виплату додаткової винагороди з тих міркувань, що перелік видів дисциплінарних стягнень, визначений частиною першою статті 48 Дисциплінарного Статуту, не передбачає такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення, оскільки в цьому випадку позбавлення позивача виплати додаткової винагороди у спірні періоди здійснено з урахуванням вимог Телеграми від 25.03.2022 № 248/1298 та Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, а не на підставі Дисциплінарного Статуту як виду застосованого дисциплінарного стягнення.
Верховний Суд звертає увагу на постанову від 09.09.2024 у справі № 480/1613/23, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що невиплата додаткової винагороди за пунктом 1 Постанови № 168 не є імпліцитною формою дисциплінарного покарання. У цій справі Верховний Суд зазначив, що факт відмови виконати бойовий наказ став підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності за Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Це не виключає можливості застосування інших юридичних наслідків за тим самим діянням (зокрема, позбавлення додаткової винагороди за пунктом 1 Постанови № 168), що не можна кваліфікувати як повторне застосування юридичної відповідальності.
Аналогічний висновок уже підтверджувався Верховним Судом у постанові від 31.07.2024 у справі № 380/2691/23.
Крім того, як уже зазначалося, Суд також відхиляє доводи представника позивача у його касаційній скарзі про незастосовність до спірних правовідносин Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.
Верховний Суд у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23 вже розглянув питання застосовності цього акту в контексті визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, військовослужбовцям Збройних Сил України та дійшов такого висновку.
Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд виснував, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це Верховний Суд констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100 000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.
Суд визнав обґрунтованими доводи скаржника про те, що рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, від 23.06.2022 №  912/з/29, підлягали обов`язковій державній реєстрації, позаяк містять норми, які зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації виплати додаткової винагороди.
Поза тим, Верховний Суд зауважив, що така обставина відсутності їх державної реєстрації, зважаючи на умови в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їхньої юридичної сили.
З огляду на зазначене, Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи скаржника щодо незастосовності до спірних правовідносин Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 з підстав відсутності його державної реєстрації.
Ця позиція є застосовною до обставин цієї справи, тому твердження скаржника щодо незастосовності Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 до спірних правовідносин визнається необґрунтованим.
З урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в наведеній частині.
Щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 30  000,00 грн за серпень 2022 року, Суд зазначає таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2022 № 909 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та Додатку 1 до нього, наказано виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям, зокрема, ОСОБА_1 за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року у розмірі не більше 100 000 грн на місяць.
Нарахування позивачу за серпень 2022 року додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 № 133/5054 та даними виписки з карткового рахунку позивача, згідно з якими 26.09.2022 позивачу виплачено кошти у розмірі 98 500 грн (100 000 грн - 1500 грн (військовий збір)).
При цьому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за безпосередню участь у бойових діях взаємно виключає право військовослужбовця на нарахування додаткової винагороди у розмірі 30  000 грн, тобто такі розміри додаткової винагороди не сумуються, з огляду на правовий аналіз пункту 1 Постанови № 168, який передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в одному із зазначених розмірів, а саме: у розмірі до 30 000 грн, як військовослужбовцю за виконання військових обов`язків на період дії воєнного стану; у розмірі до 100 000 грн, як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що за наявності чинного та не скасованого наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2022 № 909 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» в частині, що стосується виплати ОСОБА_1 за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року додаткової винагороди у розмірі не більше 100 000 грн на місяць, підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн немає.
Наведені у касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд   
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика Владислава Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024 у справі № 240/27566/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   А.Г. Загороднюк