ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року	справа № 380/23402/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить : 
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди з 01.02.2023р по 31.05.2025 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату Позивачу додаткової винагороди у розмірі- 30 000 гривень, передбаченої постановою КМУ № 168, починаючи з 01.02.2023р по 31.05.2023 року, з урахуванням сум виплаченої такої винагороди;
-визнати протиправною бездіяльність Відповідача, щодо не нарахування та невиплати Позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової винагороди за весь час затримки виплати - за період з 01.02.2023р. по день фактичної виплати, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
-зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової винагороди за весь час затримки виплати - за період з 01.02.2023р. по день фактичної виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період щ серпня 2018 по 10.09.2025. Позивач вказує, що має право на отримання додаткової грошової винагороди у спірний період на підставі пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у редакції, чинній до внесення змін в 2023 році. Так, з 01 січня 2023 року до постанови №168 були внесені зміни, за якими додаткова винагорода нараховується та виплачується лише тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях. Позивач вважає такі зміни дискримінаційними, незаконними та такими, що порушують його право на соціальний захист, передбачене Конституцією України та законами України. Зазначає, що в період з 01.02.2023 до 31.05.2023 він виконував завдання, пов`язані із забезпеченням обороноздатності під час воєнного стану, а військова частина НОМЕР_1 відповідно до бойовового розпорядження була офіційно залучена до таких заходів. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою від 10.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 05.02.2025 розглянуто клопотання про залишення позову без розгляду.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 97384 від 08.12.2025 та вх.№97957 від 09.12.2025), в якому вказано, що доводи позивача про наявність підстав для отримання додаткової грошової винагороди не підтверджені жодними належними доказами, а наведені у позовній заяві твердження, згідно з якими позивач в період з 01.02.2023 до 31.05.2023 виконував завдання, пов`язані із забезпеченням обороноздатності під час воєнного стану, не відповідають визначеним Постановою №168 та Порядком №260 істотним умовам, дотримання яких є необхідним для виплати додаткової винагороди. Відповідач звертає увагу, що позивач не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань у місяцях, за які він не отримував додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень, у зв`язку з чим він не набув права на її виплату. При цьому, в межах спірного періоду Військова частина НОМЕР_1 нараховувала та виплачувала Позивачу додаткову винагороду на період воєнного стану в розмірі до 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання ним бойових (спеціальних) завдань, що відображено у картках особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік. Так, зі змісту вищевказаної картки особового рахунку вбачається, що Позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду на період воєнного стану, пропорційно часу виконання ним бойових (спеціальних) завдань (без врахування податків та зборів), а саме: у квітні 2023 – 12 000 грн, у травня 2023 – 30 000 грн. Зважаючи на це, у Військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за спірний період. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 10.09.2025 року №191 позивача було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
22.10.2025 позивач звернувся до відповідача із запитом у якому просив здійснити нарахування та виплату у повному розмірі додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. з дня припинення виплати до дня звільнення та повернути заборгованість за минулий період.
Відповідач листом від 15.11.2025 повідомив позивача, що згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 виплата винагороди у розмірі 30 000 грн. з 01.02.2023 по 01.08.2025 виплачувалась військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання, згідно з бойовими наказами у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових завдань при наявності підтверджуючих документів щодо участі у бойових діях, виконанню бойових завдань.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача в частині невиплати в повному розмірі додаткової винагороди у період з 01.02.2023 до 31.05.2023, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті суд керується таким.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає мовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168, пунктом 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (в редакції з 21.01.2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 року №44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 року №177/39233), який набув чинності з 01.02.2023 року, внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260) - доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
«...30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень...».
Як Постановою №168, так і Порядком №260 передбачено, що додаткова винагорода виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на виконання ним завдань, пов`язаних із забезпеченням обороноздатності під час воєнного стану, що не відповідає тим умовам, які визначені Порядком №260 та Постановою №168 для нарахування та виплати додаткової винагороди.
Суд наголошує, що первинним та визначальним для отримання винагороди є саме відповідність особи таким обставинам: особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).
В свою чергу, підтвердження цієї обставини здійснюється у визначений законодавством спосіб згідно з п.4 розділу XXXIV Порядку №260, а саме: підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
1) бойовий наказ (бойове розпорядження);
2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Вказані документи, згідно з їх функціонального призначення, повинні мати індивідуальний характер щодо юридичної ситуації конкретної особи, тобто стосуватися не обставин діяльності військової частини (установи, організації) (наприклад, їх функціонування як таких, визначення їх завдань), а саме конкретної особи (містити відомості про її залучення/участь у бойових (спеціальних) завданнях.
Суд зазначає, що в цій справі встановленню підлягає участь саме позивача у відповідних завданнях.
Матеріалами справи, зокрема, карткою особового рахунку військовослужбовця, підтверджено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода у наступні розміри та періоди: у квітні 2023 року – 12 000 грн, у травні 2023 року – 30 000 грн.
Відтак, доводи позивача про те, що йому не нараховувалася та не виплачувалася допомога в спірний період не відповідає дійсності.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження залучення позивача до виконання бойових (спеціальних) завдань у місяцях, за які він не отримував додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень, у зв`язку із чим він не набув права на її виплату.
Натомість, виключно виконання завдань, пов`язаних із забезпеченням обороноздатності під час воєнного стану, про що зазначено позивачем у позові, є недостатньою підставою для виплати додаткової винагороди.
В порядку ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, судом враховується правозастосування, здійснене Касаційним адміністративним судом у постанові від 18.10.2023 року у справі №420/16628/22, оскільки в цій справі Верховний Суд відхилив формалістичний підхід до права на отримання додаткової винагороди на підставі Постанови №168 та наголосив на первинності саме виконуваного особою функціоналу для цілей визначення права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.
Однак, суд зазначає, що матеріалами справи не містять доказів того, що позивач був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань у місяцях, за які він не отримував додаткової винагороди.
З огляду на вищевикладене, суд висновує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд висновує про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 КАС України, суд, 
у х в а л и в:
1.У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
2.Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна