МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ 

Справа № 210/7903/25 
Провадження № 2/210/719/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
21 січня 2026 року        м. Кривий Ріг

Суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України) Територіальний сервісний центр МВС №1248 про визнання права власності на транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:
15 грудня 2025 року адвокат Леус Ганна Олексіївна звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України) Територіальний сервісний центр МВС №1248 про визнання права власності на транспортний засіб та просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб – автобус марки «ЛАЗ А0731», 1998 року випуску, VIN-номер – НОМЕР_1 , номер шасі – НОМЕР_2 , який було придбано 20 березня 2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №187850, виданої представництвом ТОВ «Янгол3» у Дніпропетровській області 20 березня 2014 року. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що 20 березня 2014 року позивач ОСОБА_1 придбав транспортний засіб автобус марки «ЛАЗ А0731», 1998 року випуску, VIN-номер – НОМЕР_1 , номер шасі – НОМЕР_2 . Придбання відбулося на підстав довідки-рахунку серії ВІА №187850, виданої 20 березня 2014 року представництвом ТОВ «Янгол3» у Дніпропетровській області. Разом з довідкою-рахунком позивачу було надано облікову картку №36449111 засвідченою печаткою та підписом посадової особи Центру надання послуг пов`язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкований УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Вказана облікова картка містить відомості про зняття з обліку для реєстрації попереднім власником – комунальним підприємством «Зелене господарство» вказаного транспортного засобу. Облікова картка містить печатку та підпис посадової особи представника ТОВ «Янгол3» у Дніпропетровській області з приміткою про здачу транзитних номерів та продаж транспортного засобу ОСОБА_1 за довідкою-рахунком НОМЕР_3 , 20 березня 2014 року. Для подальшої перереєстрації позивачу було передано свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на транспортний засіб автобус марки ЛАЗ А0731, 1998 року випуску (з відрізним куточком) оформлена на попереднього власника комунальне підприємство «Зелене господарство». На час укладення правочину та видачі довідки-рахунку 20 березня 2014 року вказаний документ був належною правовою підставою для реєстрації транспортних засобів.
У листопада 202 року позивач звернувся до відповідача із усною заявою про державну реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, однак, у реєстрації було відмовлено. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги Закону України «Про дорожній рух» та ст.ст. 15, 317, 321, 392 ЦК України, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2025 року вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. 
Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 17 грудня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
05 січня 2026 року на адресу суду від представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філії ТСЦ МВС) М`ясоєдова К.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник посилаючись на Порядок реєстрації фізичних та юридичних осіб у системі керування чергою для отримання послуг які надаються територіальними сервісними центрами МВС та Експертною службою МВС затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 05 листопада 2020 року №777, зазначила, що для отримання адміністративних послуг щодо реєстрації транспортного засобу потрібно звернутись до будь-якого Територіального сервісного центру МВС. Відповідно до даних програмного забезпечення в ТСЦ МВС №1248 станом на 01 січня 2026 року відсутня інформацію про реєстрацію ОСОБА_2 в системі керування чергою, електронні талони на юридичну особу також не формувались. 
Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідно до Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу передбачає, що реєстраційні дії щодо транспортного засобу здійснюються з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування транспортним засобом, у зв`язку з чим, регіональний сервісний центр МВС не може бути належним відповідачем у вказаній справі. 
Також, представник відповідача посилаючись на Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усі типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів №1388 від 07.09.1998 року зазначила, що спірний транспортний засіб підлягав державній реєстрації протягом 10 діб з дня придбання, а саме з 20 березня 2014 року, вказаний порядок містить чіткий алгоритм, як повинна проводитись реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів. У зв`язку з чим, в задоволенні позову просили відмовити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно.
Тобто, на думку позивача та його представника має місце факт оспорювання належного позивачу права. Однак, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.
Отже, враховуючи, що, відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд, при застосуванні цієї норми, повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Відповідно до п.8 цього Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою, згідно з додатком 6, оформлений в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру транспортних засобів підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; документи, що підтверджують придбання транспортного засобу для необхідності використання його під час проведення оперативно-розшукових, контр розвідувальних, розвідувальних заходів та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до законодавства (крім транспортних засобів, не зареєстрованих у сервісних центрах МВС); митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу; акт про проведений електронний аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, винесене комісією, утвореною відповідно до пункту 11 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року № 985; акт про придбання майна на аукціоні з продажу майна боржників у справа про банкрутство (неплатоспроможність); договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; акт про придбання товару на електронному аукціоні, виданий митним органом у разі продажу транспортних засобів у випадках, передбачених статтею 243 Митного кодексу України; договір купівлі-продажу, оформлений в електронній формі засобами електронного кабінету водія або Порталу Дія.
У той же час, 18.11.2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів, у зв`язку з чим з 18.11.2015 року довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.
Таким чином, наявна у позивача довідка-рахунок, серії ВІА № 187859, станом на час усного звернення до відповідача, вже не може бути документом, що підтверджує факт придбання транспортного засобу, а тому позивачка позбавлена можливості зареєструвати транспортний засіб або звернутись до відповідних органів, які наділені правом на вчинення реєстраційних дій, відмова останніх буде обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При здійсненні заходів щодо реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, видачі відповідних документів тощо, сервісні центри МВС керуються Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок. Інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1988 року № 1388.
Сервісні центри МВС проводять лише реєстраційні дії щодо обліку транспортних засобів та не є органами, що визнають право власності, а тому не можуть здійснювати операції на підставі документів, що не передбачені Порядком.
Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Натомість, ані позивачем, ані його представником не доведено той факт, що саме відповідач повинна бути стороною у справі. Той факт, що позивачка розпоряджається на власний розсуд своїми процесуальними правами та визначає коло учасників справи, до яких пред`являються позовні вимоги, суд не заперечує. Проте, належних та допустимих доказів стороною надано не було, як не було й заявлено відповідних клопотань в ході розгляду справи щодо витребування доказів на предмет доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що, в даному випадку, стороною позивача не були дотримані вимоги чинного законодавства, в тому числі, пред`явлені вимоги до відповідача про визнання ОСОБА_1 власником транспортного засобу, у відповідності до ст.392 ЦК України, є безпідставними. Оскільки позивачем не доведено суду, що відповідачем у справі не визнається чи оспорюється право власності позивача на вказаний транспортний засіб, що також свідчить про безпідставність вимог позивача про визнання права власності, на підставі ст.392 ЦК України.
З наведеного вбачається, що між сторонами, на даний час, відсутній будь-який цивільно-правовий спір стосовно права власності на транспортний засіб і стороною позивача не доведено, що відповідач оспорює або не визнає право власності імовірного власника рухомого майна. Тобто, відповідач не є учасником цивільно-правих відносин, які склались, а, отже, не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.
Окрім цього, суд роз`яснює, що, у разі наявності спору щодо проведення державної реєстрації транспортного засобу та у разі незгоди з діями працівників сервісного центру, позивач не позбавлена права звернутись до суду з адміністративним позовом, в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 161/19385/19 (провадження № 61-10739св20) та Постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 757/35505/17-ц (провадження № 61-32445св18).
З огляду на те, що між позивачем і відповідачем відсутній спір, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 133, 137, 139, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України) Територіальний сервісний центр МВС №1248 про визнання права власності на транспортний засіб – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
- відповідач: Регіональний сервісний центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України) код ЄДРПОУ: 45291657, місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Праці, будинок 16.

Суддя: Н. Ю. Вікторович