ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/1158/25 пров. № А/857/21851/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Матковської З.М.,
суддів Гінди О. М., Ніколіна В. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 300/1158/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій (головуючий суддя першої інстанції Кафарський В.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення 28 квітня 2025 року),-
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про:
визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” з лютого 2023 року по червень 2024 року, яке повинно бути на рівні не нижчому, ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського на прирівняній посаді;
зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” з лютого 2023 року по червень 2024 року, яке повинно бути на рівні не нижчому, ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського на прирівняній посаді, з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебував на службі в Територіальному управлінні Служби судової охорони в Івано-Франківській області та був звільнений з 30.06.2024 в запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік). Після звільнення, 17.01.2025 позивач звернувся до Територіального управління із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України “Про судоустрій та судовий статус суддів” з лютого 2023 року по 30.06.2024, яке повинно бути на рівні не нижчому, ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського, з урахуванням виплачених сум. Проте, відповідач листом від 04.02.2025 №40.06-16 відмовив у виплаті грошового забезпечення, зазначивши, зокрема, що розміри грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони визначені Постановою КМУ №289 від 03.04.2019 і з моменту прийняття даної постанови Кабінетом Міністрів України не приймалось рішень про збільшення розмірів та складових грошового утримання поліцейських, відповідно і співробітників Служби судової охорони.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 300/1158/25 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не встановив предмет спору у даній справі, не дослідив подані докази до позовної заяви та увалив передчасне рішення. Звертає увагу, що додаткова винагорода поліцейським за період з лютого 2023 року по червень 2024 року виплачувалась у розмірі 10000 грн, а грошове забезпечення позивача становить 16 173,46 грн, що явно свідчить про те, що різниця у грошовому забезпеченні становить 16000 грн.
Просить скасувати рішення суду та задовольнити позов.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області від 12.11.2019 №27 о\с був прийнятий на службу до Служби судової охорони на посаду заступника командира підрозділу охорони Управління та йому було присвоєне спеціальне звання старшого лейтенанта Служби судової охорони. 
Згідно з наказом Територіального управління Служби судової охорони в Івано-Франківській області від 21.06.2024 №261 о/с позивача звільнено зі Служби судової охорони з 30.06.2024 в запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) (а.с. 8).
На звернення позивача листом Головного управління поліції в Івано-Франківській області від 11.10.2024 №8917-2024 надано відповідь про те, що розмір грошового забезпечення поліцейського залежить від посади, спеціального звання та стажу служби в поліції та складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби, інших надбавок, передбачених постановою КМУ від 11.11.2015 №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” (а.с. 9). До листа додано архівні відомості нарахування грошового забезпечення за посадою “заступник командира роти поліції особливого призначення ГУНП в Івано-Франківській області” за період з 01.02.2023 по 30.06.2024 (а.с. 10-11).
На запит позивача, Територіальним управлінням листом від 18.11.2024 надано ОСОБА_1 інформацію у вигляді довідки про грошове забезпечення, яке було нараховано і виплачено позивачу з лютого 2023 року по червень 2024 року (а.с. 12-29).
Позивач, згідно розрахункових листів, на виплату грошового забезпечення за лютий 2023 року по червень 2024 року, отримав таке грошове забезпечення: лютий 2023 -16 173,46 грн; березень 2023 -16 173,46 грн; квітень 2023 – 19 006,98 грн; травень 2023 – 24 853,81 грн; червень 2023 – 22 116,64 грн; липень 2023 – 19 214,44 грн; серпень 2023 – 19 214,44 грн; вересень 2023 – 19 214,44 грн; жовтень 2023 – 19 214,44 грн; листопад 2023 – 19 214,44 грн; грудень 2023 – 22 876,74 грн; січень 2024 – 19 214,44 грн; лютий 2024 – 19 214,44 грн; березень 2024 – 19 214,44 грн; квітень 2024 – 19 214,44 грн; травень 2024 – 19 214,44 грн; червень 2024 – 19 214,44 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.01.2025, в якій просив Територіальне управління нарахувати і виплатити грошове забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” з лютого 2023 року по червень 2024 року, яке повинно бути на рівні не нижчому, ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського на прирівняній посаді, з урахуванням виплачених сум.
Відповідачем у листі від 04.02.2025 №40.06-16 повідомив, що оскільки наказом Управління №261 о/с від 21.06.2024 ОСОБА_1 було звільнено зі служби і трудові правовідносини з Управлінням припинені та на день звільнення проведено повний розрахунок, тому відсутні будь-які підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення. Також зазначено, що розміри грошового утримання співробітників Служби судової охорони визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 “Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони” і з моменту прийняття даної постанови Кабінетом Міністрів України не приймалось рішень про збільшення розмірів та складових грошового утримання поліцейських, відповідно і співробітників Служби судової охорони. Щодо наданих архівних відомостей про можливу виплату грошового утримання за посадою заступника командира роти в поліції, то відповідач зазначив, що такі не можуть бути взяті до уваги, виходячи із того, що окрім основних складових грошового утримання, у них вказано ряд додаткових виплат, які носять індивідуальний характер, а також є не передбаченими для співробітників Служби судової охорони в цілому (а.с. 32-33).
Позивач, вважаючи протиправною таку відмову у виплаті йому грошового забезпечення за спірний період, звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно застосовував розміри посадових окладів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 289, що було прийнято на виконання частини другої статті 165 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, а незгода позивача із застосуванням Територіальним управлінням Служби судової охорони в Івано-Франківській області до нього норм Постанови №289 не спростовує її законність та не виключає поширення її дії на трудові права позивача.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відповідно до статті 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.
Згідно із статтею 161 Закону №1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).
Згідно з статтею 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.
Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.
Отже, законодавець делегував Уряду повноваження щодо визначення розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони.
На виконання вимог вищезгаданого Закону та реалізацію соціального захисту співробітників Служби судової охорони прийнято Постанову Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони та схемою тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони, затверджених цією постановою; порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
З аналізу наведених норм вбачається, що відповідно до частини другої статті 165 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №289, якою затвердив схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Наведеною Постановою визначено, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року та встановлено їх фіксовані розміри.
Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі – Порядок №384).
За змістом пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги). Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.
Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.
Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).
Відповідно до цього Порядку, грошове забезпечення співробітникам Служби визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання (пункт 3 Порядку).
Грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 4 Порядку).
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби (пункт 5 Порядку).
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія (пункт 6 Порядку).
Пунктом 7 Порядку №384 визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Відповідно до вказаного вище Порядку, підставою для виплати грошового забезпечення, в тому числі його основних, додаткових та одноразових додаткових видів є накази Служби або територіального управління Служби.
Згідно пункту 10 Порядку №384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є правомірність відмови Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” з лютого 2023 року по червень 2024 року, яке повинно бути на рівні не нижчому, ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського на прирівняній посаді.
Як вже було зазначено, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками (частина друга статті 165 Закону України Про судоустрій і статус суддів).
На виконання частини другої статті 165 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №289.
Сторонами визнається той факт, що у спірний період (з лютого 2023 року по червень 2024 року) грошове забезпечення позивачу, як співробітнику Служби судової охорони, виплачено у відповідності до постанови КМУ №289.
Таким чином, колегія суддів не вбачає протиправності у діях відповідача, оскільки такий у своїй діяльності керувався обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що покликання позивача на допущення протиправних дій з боку відповідача в частині нарахування та виплати грошового забезпечення у неправильному розмірі є безпідставним.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно застосовував розміри посадових окладів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 289, що було прийнято на виконання частини другої статті 165 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Щодо невиплати грошового забезпечення із врахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2023 за № 168, то колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43, яка набрала законної сили 21.01.2023, внесено зміни до Постанови № 168 в частині переліку осіб, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень.
Зокрема, з переліку, зазначеному в першому реченні абзацу першого Постанови №168 виключені співробітники Служби судової охорони.
Крім того, як слушно зауважено судом першої інстанції, що питання виплати ОСОБА_1 винагороди, визначеної Постановою №168, в період після 20.01.2023 вже було предметом судового спору між позивачем та відповідачем та відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 у справі №300/2981/22, яке набрало законної сили 18.12.2023, позивачеві відмовлено у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за період з 21.01.2023 по день ухвалення рішення, саме на підставі того що співробітників Служби судової охорони виключено з переліку осіб які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 300/1158/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін