Справа № 159/6325/25  Провадження №33/802/39/26 	Головуючий у 1 інстанції:Денисюк Т. В. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік, 
Також стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору, 
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 05.09.2025 о 15.45 годині в м.Ковелі на 4 км а/д Р-15 сполученням Ковель-Володимир-Шептицький-Жовква керував транспортним засобом «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник вважає постанову судді незаконною. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить ознак алкогольного сп`яніння, а отже за своєю формою та змістом не відповідає вимогам чинного законодавства та є неналежним та не допустимим доказом. Зазначає, що направлення було складено після освідування за допомогою приладу Драгер, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства та в направленні зазначено інформацію, що не відповідає дійсності, а саме зазначено, що ОСОБА_1 поліцейський доставив до медичного закладу, проте останній туди не доставлявся. Вказує на те, що ознаки сп`яніння в акті огляду внесені виключно формально, оскільки тремтіння пальців було відсутнє, мова чіткою, поведінка в повній мірі відповідала обстановці. Просить постанову судді скасувати та закрити справу за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_1 та його захисник Зінченко П.Л. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, хоча належним чином та завчасно повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою від 23.12.2025 (а.с.66), Жодних клопотань від них про відкладення розгляду справи не надходило. 
А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.
Так, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №444500 від 05.09.2025, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений та засвідчив його власним підписом (а.с.1), чеком приладу Alcotest Drager 6820, згідно якого в ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп`яніння 0,26‰ (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук (а.с.3), рапортом від 05.09.2025 (а.с.5), відеозаписами (а.с.8), а також іншими матеріалами справи.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
А п.2.9 «а» ПДР забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, настає за ч.1 ст.130 КУпАП.
Процедура проведення огляду на визначення в особи стану алкогольного сп`яніння в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів, які регламентують це питання.
Так, відповідно до положень ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
А тому, оскільки у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які вказані в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних приладів, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, працівник поліції мав право запропонувати водію пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння.
В той час, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, під час проходження проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, або такий огляд проводиться у присутності двох свідків.
Згідно з ч.3 цієї статті КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Зазначені нормативно-правові акти дають зробити висновок, що для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я є дві підстави, а саме незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгода водія з його результатами.
Відеозаписи, які містяться у матеріалах справи, та перегляд їх змісту вказують на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений належним чином.
Про застосування нагрудних бодікамер, а також про долучення до матеріалів справи відеозапису, вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд за його вибором, а саме на місці зупинки чи у медичному закладі, враховуючи такі обставини. 
З відеозапису з бодікамери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, під час спілкування поліцейський у нього виявив ознаки алкогольного сп`яніння та повідомив це водію, на запитання чи вживав алкоголь, ОСОБА_1 відповів, що вчора вживав, а зранку вимушений був сісти за кермо. Працівник поліції запропонував пройти огляд на місці зупинки, ОСОБА_1 погодився, результат огляду – 0,26 ‰. Від проходження огляду у медичному закладі відмовився. Не заперечував результат огляду на місці зупинки, який становив – 0,26‰ та підписав протокол щодо нього (а.с.8).
Отже, жодних заперечень ОСОБА_1 не висловив щодо результату огляду, висновку поліцейського про перебування його у стані алкогольного сп`яніння та був згідний з результатом, також повідомляв і про те, що вживав алкоголь вчора. 
Також не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що направлення було складено після освідування за допомогою приладу Драгер, оскільки вказана обставина ніяким чином не спростовує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Є безпідставними доводи захисника про те, що в направленні зазначено інформацію, що не відповідає дійсності, а саме зазначено, що ОСОБА_1 поліцейський доставив до медичного закладу, проте останній туди не доставлявся, оскільки у направленні в графі «огляд проводився за допомогою» та «результати огляду» зазначено, що водій не доставлявся в медичний заклад (а.с.4).
Вказані доводи апелянта ніяким чином не впливають на висновок про керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та на вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки належним чином не спростовують сукупності доказів вини  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, та не можуть бути безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у даній справі. 
Крім того, такі доводи були предметом перевірки під час розгляду справи місцевим судом, і на них надані обґрунтовані спростування.
Всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, здобутим у відповідності до вимог закону та які є достатніми для висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, поза розумним сумнівом.
Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Проаналізувавши зібрані та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважаю, що винність  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Підстав для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника – залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року щодо  ОСОБА_1  – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду   В.П. Денісов