ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23.01.2026 
Справа № 497/2916/25 
Провадження № 3/497/68/26 
23.01.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Раца В.А.,
при секретарі – Божевої І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Болграді адміністративний матеріал, який надійшов від Державної прикордонної служби України відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова Іванівка Болградського району Одеської області, громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №011299Е від 24.10.2025 року, 24.10.2025 року о 18:00 години прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" за попередньою інформацією від співробітників прикордонного оперативно-розшукового відділу за допомогою камери "BuckEye" на напрямку с.Нові Трояни (Україна) - с.Чадир-Лунга (Республіка Молдова) в районі прикордонного знаку №0739 на відстані 1000 метрів до кордону було виявлено гр.України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно, поза пунктом пропуску намагався перетнути Державний кордон з України в Республіку Молдова.
За даним фактом інспектором прикордонної служби 1 категорії ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Постановою судді Болградського районного суду Одеської області від 05.12.2025 року протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №011299Е від 24.10.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.1 КУпАП було направлено на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_2 , підставою повернення стало те, що суду не було надано доказів, яким чином встановлено особу, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.
Після доопрацювання матеріал 16 січня 2026 року повернувся до суду, при цьому на виконання постанови в.о.першого заступника начальника загону – начальник штабу ОСОБА_3 зазначив, що на думку працівників прикордонного загону ними виконано всі вимоги ст. 256 КУпАП, статтею 278 КУпАП не визначено, що при підготовці до розгляду справи необхідно встановити особу, також жодним нормативно-правовим документом не зобов`язано посадових осіб Державної прикордонної служби України до матеріалів справи долучати визначений документ, що посвідчує особу. До справи про адміністративне правопорушення долучено заяву ОСОБА_1 на отримання судових повісток, повідомлення в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення та зазначено номер мобільного телефону, що надає можливість викликати в судове засідання ОСОБА_1 та в судовому засіданні встановити його особу. Під час виявлення 24.10.2025 року за спробу незаконного перетину державного кордону ОСОБА_1 в нього при собі були відсутні документи, що посвідчують особу. Він повідомив, що він є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт він отримував в Арцизькому РВ ГУМВС України в Одеській області в 2010 році, але втратив його та новий не отримував. При цьому прикордонниками зазначено, що документами на підставі яких вони встановили особу ОСОБА_1 є заява ОСОБА_1 до Арцизького районного відділу ДМВС та відповідь Арцизького районного відділу ДМС, щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України. Враховуючи відсутність будь-яких документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 , у зв`язку із їх втратою, долучити їх до справи можливість відсутня. Поряд з цим відсутність документу, що посвідчує особу не може бути підставою для уникнення адміністративної відповідальності, тому представником прикордонноъ служби не виконано вимоги постанови судді від 05.12.2025 року, а матеріал повернутий до суду для розгляду.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду адміністративного матеріалу повідомлявся шляхом надіслання СМС повідомлення на мобільний телефон, зазначений в заявці про отримання судової повістки в електронній формі, відібраної працівниками прикордонної служби та долученої до матеріалів справи. Надав прикордонникам заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, з викладеним в протоколі не погодився. Суду ніяких пояснень не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, тобто встановити особу, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, судом не представилося можливим.
Згідно положень ст. 268 КУпАП визначено, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Відповідно до ст. 277 ч.1 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів.
За таких обставин, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також приймаючи до уваги скорочені строки на розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП та те, що участь особи при розгляді даної категорії справ не є обов`язковою, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність особи відносно якої складений протокол. Тобто дані вимоги Закону унеможливлюють встановлення особи в даному випадку під час судового розгляду, як то зазначено у відповідь від 09.01.2026 року.
Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч.1 ст. 256 КУпАП).
В протоколі, бланк якого затверджено Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення в графі документ, що посвідчує особу вказано "Інший документ, НОМЕР_1 , виданий Арцизькою міжрайонною ДПІ, 22.05.1998 року". До матеріалів справи додана якась анкета ОСОБА_1 та відповідь головного спеціаліста Арцизького відділу ГУ ДМС в Одеській області Борлак Т. на ім`я ОСОБА_1 з повідомленням про отримання ним паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 07.10.2010 року.
Як зазначено в п.5 ч.1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.
Так, встановлення особи прикордонним загоном без документів передбачено законодавством України, зокрема законами про Державний кордон та прикордонну службу, шляхом перевірки за реєстрами ДМС України. Процедура включає порівняння біометричних даних, перевірку в базах даних (Єдиний державний демографічний реєстр), опитування свідків або родичів (від 14 років) ДМС України.
Основним способом ідентифікації є отримання даних про особу з Єдиного державного демографічного реєстра, куди внесено інформацію про всіх осіб, яким оформлювалися нові ID-паспорти.
Якщо до оформлення документів подається внутрішній паспорт-книжечка зразка 1994 року, ідентифікація проводиться за даними про особу, які зберігаються на паперових носіях у картотеках територіального підрозділу ДМС, яким видавався паспорт.
Якщо доступу до картотек немає (актуально для територій, тимчасово окупованих російсько-терористичними військами – ОРДЛО та Крим), ідентифікацію може бути проведено за інформацією про особу відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.
При цьому, підрозділом ДМС направляються запити для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, картотек, у тому числі фотозображення особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. 
Тобто першочерговим під час складання протоколу, після виявлення події правопорушення, є встановлення особи, яка вчинила протиправні дії посадовими особами прикордонної служби, для цього навіть передбачення адміністративне затримання у термін 3 доби, але матеріали справи не містять відповідного протоколу затримання, з чого можна зробити висновок, що встановлення особи працівниками прикордонного служби не проводилося. 
Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку), тобто особу суб`єкта необхідно встановити у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
З дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього документів ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, але особу правопорушника не було встановлено. З матеріалів справи навіть після доопрацювання вбачається, що посадовими особами прикордонної служби не були вчиненні дії для встановлення особи правопорушника, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №011299Е від 24 жовтня 2025 року в графі документ, що посвідчує особу вказано – Інший документ, НОМЕР_1 , виданий Арцизькою міжрайонною ДПІ 22.05.1998 року та додається анкета ОСОБА_1 без фото або іншого можливого встановлення зображення затриманої особи. В матеріалах справи відсутнє фото зображення затриманої особи, тобто ніяких даних для можливого встановлення особи, яка можливо вчинила адміністративне правопорушення суду надано не було.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення це протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як зазначав суд вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
За таких обставин, не встановлення особи, відносно якої складений матеріал є неприпустимим та вказує на те, що цей протокол є цілком необґрунтованим з точки зору юридичної визначеності.
Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.
За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №011299Е, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки прикордонниками у встановленому законом порядку не було встановлено особу, яка на їх думку намагалася перетнути державний кордон.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
До складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що адміністративний протокол не відповідає обставинам справи.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі Тейшейра де Кастор проти Португалії від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі Шабельник проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах Гурепка проти України (N2) від 08 квітня 2010 року, Лучанінов проти України від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
Грубі порушення допущені уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також під час доопрацювання матеріалу на підставі постанови судді від 05.12.2025 року тягнуть за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.
Наведене, свідчить про непрофесійні дії як інспектора прикордонної служби 1 категорії ОСОБА_2 , так й в.о.першого заступника начальника загону – начальника штабу ОСОБА_4 , який підписав інформацію про виконання постанови, яку підготував ОСОБА_5 .
При цьому, суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Зазначення у листі після доопраціювання, що це обов`язок суду встановлювати особу відносно якої складений протокол, є неприпустимим.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).
ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Конвенцією, що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154).
Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).
Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).
Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
Статтею 62 Конституції України також передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Однак, у даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, не встановлення особи, яка можливо порушила діюче законодавство, що унеможливлює подальший розгляд справи.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами, а саме не встановлений суб`єкт правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За цих обставин суд закриває справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
При цьому, суд вважає за необхідне задля запобігання подальшого не допущення аналогічних порушень з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 під час оформлення матеріалів про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, довести до відома начальника Загону про істотні порушення вимог Інструкції з оформлення посадовими особами ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України № 898 від 18.09.2013 року, допущених працівниками ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » при складенні матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП та після доопрацювання, а саме відсутність як такового доопрацювання.
Керуючись ст.ст.221, 245, 247 ч.1 п.1, 248, 251, 252, 266, 271, 280, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності складу правопорушення у його діях.
Довести до відома начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про істотні порушення вимог Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справи про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України № 898 від 18.09.2013 року, допущених посадовими особами впс « ІНФОРМАЦІЯ_5 » при складенні матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та особи, яка підготувала відповідь на постанову про направлення на доопрацювання про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, для вжиття заходів реагування.
Про вжиті заходи невідкладно повідомити суд.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя         В.А.Раца