ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2026 р. справа № 300/9191/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації за № UA206050/2024/000315, -

Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії суду:
ОСОБА_2 (далі – представник позивача, адвокат Дрогомирецький І.М.) в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник, ФОП ОСОБА_1 ) 05.12.2024 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі – відповідач, митний орган, Митниця, ІФ Митниця), в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати рішення № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 (далі – оскаржуване рішення, спірне рішення, Рішення) про коригування митної вартості товарів; визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2024/000315 (далі – спірна картка, оскаржувана картка, Картка).
Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Адель сервіс" в інтересах ФОП ОСОБА_1 подало електронну митну декларацію № 24UA206050013282U4 для митного оформлення придбаних позивачкою товарів. Декларантом було обрано за основу перший (основний) метод визначення митної вартості, на основі якого було визначено митну вартість, подано митну декларацію, а також всі документи, які підтверджують вартість придбаних товарів. Однак, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та інших, необхідних для митного оформлення документів, Івано-Франківська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024, в рядку 33 якого як обставину для прийняття такого рішення вказано, що: "Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом, у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості. … Відповідно до частини 3 статті 53 декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, зокрема експертний висновок про вартість, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Документи не надано. …Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 09.09.2024 № UA209230/2024/83333, за якою здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) товару". Крім даного рішення, відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206050/2024/000315, згідно якої відмовлено у митному оформлені товарів з тих самих причин. На думку позивача, декларантом під час митного оформлення було надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару, згідно з вимогами Митного кодексу України, а тому, вищезазначені акти відповідача є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушують норми законодавства щодо їх прийняття.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків (а.с.57-59). 11.12.2024 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заява (а.с.60-64).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 23.12.2024 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.65-66).
Митний орган скористався правом на подання відзиву на позовну заяву №7.21-10/10/8.19/529 від 25.12.2024, який із відповідними письмовими доказами надійшов на адресу суду 25.12.2024 та зареєстрований за вх.№35742/24 (а.с.68-112). У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами і доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.
Так, відповідач зазначає, що під час митного оформлення товару було встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідач зазначає, що у банківських платіжних документах б/н від 30.07.2024 та б/н від 26.08.2024 у графі "Призначення платежу" відсутні вказівки на рахунок-фактуру (інвойс); митна декларація на експорт товарів народного споживання що подавалася декларантом була складена на китайській мові, а також відсутні відомості, в яких було б виділено складові митної вартості щодо вартості ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар. На виконання згенерованих АСАУР форм митного контролю, з метою підтвердження митної вартості товарів, посадовою особою митниці на виконання вимог ст. 53 МК України направлено декларанту повідомлення про надання документів, а саме, якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, копію митної декларації країни відправлення, транспортні (перевізні) документи, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи), висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями про вартість товару або сировини. Однак, декларантом надано відповідь про те, що ним надано повний пакет документів відповідно до ст. 53 МК України. Представник відповідача зазначає, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. Отже, виходячи з вищенаведеного, митна декларація не могла бути оформлена за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України. Крім того, відповідач зазначає про помилковість методу визначення митної вартості товару, оскільки позивачем обраний основний метод – за ціною договору (контракту), коли натомість необхідно було застосувати резервний. Відтак, оскільки висновок про вартісні характеристики не прийнято відповідачем до уваги, останній вважає позовні вимоги безпідставними, а Рішення про коригування митної вартості та Картку відмови такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.
Представник позивача через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерував до суду відповідь із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 26.12.2024» на відзив, яку 26.12.2024 зареєстровано в суді за вх.№35851/24. ОСОБА_2 зазначив, що у рішенні за № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 митний орган не вказує на наявність у наданих декларантом документах, розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявних ознак підробки документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Звернуто увагу, що відповідачу подано необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, однак відповідачем безпідставно було відкореговано митну вартість товару. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника Івано-Франківської митниці Держмитслужби про розгляд справи № 300/9191/24 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Також ОСОБА_2 через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерував до суду заяву про усунення недоліків із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.12.2024», реєстрацію якої проведено судом 30.12.2024 за вх.№36073/24.
20.01.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему від представника позивача надійшло клопотання із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.01.2025» про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу по даній справі з доказами понесення таких витрат.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерувала до суду заперечення на клопотання про відшкодування судових витрат у справі із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.01.2025». У вказаному клопотанні митний орган заперечив проти стягнення витрат на послуги перекладу, а також вказав на неспівмірність розміру заявлених витрат на правничу допомогу.
Митний орган через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему подав до суду клопотання із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 17.11.2025», в якому просив прискорити розгляд та вирішення справи №300/9191/24.
ОСОБА_2 через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерував до суду клопотання із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.11.2025». У поданому клопотанні просив розгляд справи №300/9191/24 проводити за правилами загального позовного провадження. 
Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи № 300/9191/24 за правилами загального позовного провадження, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як встановлено частиною 3 статтею 257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналіз наведених норм права вказує, що будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, за винятком справ, зазначених у частині четвертій статті 257 КАС України. При цьому, вирішуючи питання про те, за правилами якого провадження (спрощеного чи загального) здійснюватиметься розгляд конкретної справи, суд зобов`язаний враховувати вимоги частини 3 статті 257 КАС України. 
Частиною четвертою статті 257 Кодексу визначено перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Так, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, частиною четвертою статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
- щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 2661 цього Кодексу.
Вищенаведений перелік справ, які належить розглядати виключно у порядку загального позовного провадження, визначений частиною 4 статті 12 та частиною 4 статті 257 КАС України, є вичерпним, а отже будь-які інші справи, у спорах, не встановлених цим переліком можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.
Предметом спору у даній справі є визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації за № UA206050/2024/000315.
Відтак, дана адміністративна справа, зважаючи на предмет спору, не входить до переліку справ, який визначений частиною 4 статті 12 та частиною 4 статті 257 КАС України, а тому може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження
Оцінивши зміст позовних вимог, заявлених до відповідача, відзиву на позовну заяву відповідача, наявних матеріалів адміністративної справи, суд вважає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагає проведення судового засідання з викликом сторін.
При цьому, представник відповідача не вказав жодних доводів та обґрунтувань в підтвердження необхідності проведення розгляду справи № 300/9191/24 за правилами загального позовного провадження.
За приписами частини 4 статті 260 Кодексу, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Проаналізувавши адміністративний позов і його вимоги, долучені до нього матеріали (документи), беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, суд, станом на 03.01.2025, не знаходить необхідності здійснити перехід до розгляду даної адміністративної справи у порядку загального позовного провадження. 
При цьому, суд звертає увагу на те, що у випадку необхідності з`ясування відповідних обставин справи, заслуховування пояснень представників сторін і учасників справи в судовому засіданні чи витребування додаткових доказів, суд вживатиме відповідних процесуальних заходів на підставі КАС України.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини:

29.07.2024 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) і нерезидентом компанією "Dingzhou Shuohui Fitness Equipment Co., Ltd" (Китайська Народна Республіка) (продавець), укладений зовнішньоекономічний договір № 29072024, згідно якого продавець продає, а покупець купляє товар (спортивне обладнання) відповідно до специфікації, доданої до цього договору. Визначено, що поставка здійснюватиметься з Китайської Народної Республіки в Україну шляхом передачі товару продавцем перевізнику в порту Сінганг, КНР. Постачання товару здійснюється відповідно до правил Інкотермс-2010 на умовах FOB.
Відповідно до специфікації № SP29072024, в якій визначено що за даним договором № 29072024 має бути передано наступні товари (інвентар та обладнання для заняття спортом:
– AFI-120-2 (товарна характеристика 120 см, 28 мм діаметр, W-bar) вартість за одиницю 7,20 доларів США 1400 одиниць на суму 10 080,00 доларів США;
- AFI-180-2 (товарна характеристика 180 см, 28 мм діаметр Straight barBAR) вартість за одиницю 9,70 доларів США 560 одиниць на суму 5 432,00 доларів США;
- AFI-FM-24 (Interlocking Floor Mat – 24 SQ FT (3/4inches 2 cm 6pcs/set) вартість за одиницю 8,50 доларів США 450 одиниць на суму 3 825,00 доларів США;
- AFI-FM-24 (Interlocking Floor Mat – 24 SQ FT (1/2inches 1.2 cm 6pcs/set) вартість за одиницю 4,80 доларів США 450 одиниць на суму 2 160,00 доларів США
Загальна вартість товарів передбачена у сумі 21 497,00 доларів США. Зазначено, що кожен гриф (штанга) упаковується в поліетиленовий пакет та фанерний дерев`яний ящик, а валіки (диски) упаковуються в картонні коробки. Товари відправляються морським контейнером. Умови оплати: оплата авансу у розмірі 30%, решта суми підлягає оплаті після отримання коносаменту.
На виконання Договору № 29072024 від 17.08.2024 на митну територію України відповідно до специфікації № SP29072024, пакувального листа від 03.09.2024, та товарної накладної (інвойс) №AFI24003 від 03.09.2024 ввезено товар вартістю 21 497,00 доларів США.
Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Ламан Шипінг» здійснено транспортно-експедиційні послуги на суму 311 773,69 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 15.11.2027 № LS-4603520.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Адель Сервіс» на виконання умов договору на проведення митно-брокерської діяльності в інтересах позивача подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію №24UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: Інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, іншими видами спорту. Спортивний снаряд для підняття ваги у важкій атлетиці та пауерліфтинку. Гриф штанги металевий стрижень різного діаметру. На його кінці надягають диски, а основа служить для утримання штанги в руках. Набір елементів підлогового покриття (матів), виготовлений з пористого полімерного матеріалу на основі полімеру етилену. Арт. AFI-FM-24, матовий килимок для підлоги (мат-пазл) Floor mat-24 SQ FT – кількість 450 компл. чорного кольору розмірами 600х600х20 мм. 
В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а саме згідно рахунку-фактури №AF124004 від 03.09.2024, за ціною 21 497,00 доларів США.
На підтвердження обґрунтованості заявленої в ЕМД №UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, одночасно з митною декларацією декларантом подано наступний перелік документів: пакувальний лист Б/Н від 03.09.2024; рахунок-фактура №AF124004 від 03.09.2024; коносамент UTRUST24090359A від 13.09.2024, автотранспортна накладна 9614 від 14.11.2024, декларація про походження товару AF12003 від 03.09.2024, висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №142000-3400-0003 від 08.01.2024, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №UA209060/2024/002004 від 16.11.2024, банківський платіжних документ, що стосується товару від 30.07.2024 та від 26.08.2024, рахунок-фактура про надання транспортних-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4603520 від 15.11.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №11493 від 15.11.2024, специфікація № SP29072024 від 29.07.2024, зовнішньоекономічний договір № 29072024 від 29.07.2024, договір про надання послуг митного брокера №07/02/21 від 08.02.2021, митну декларацію країни відправлення №021720240000225585 від 08.09.2024, митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA206050013282U4 від 18.11.2024.
Івано-Франківською митницею Держмитслужби розпочату процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме зазначено: «якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, а у разі відсутності таких документів, надати експертний висновок про вартість товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією».
На вказане електронне повідомлення декларант повідомив митний орган, що не може надати інші документи, оскільки всі платіжні документи надано та просив винести рішення в термін до десяти днів.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів, про що вказано в Картці № UA206050/2024/000315.
Підстави відмови: "Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості. Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Декларантом не надано експертний висновок про вартість, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Таким чином, митницею не встановлено та не підтверджено додатковими документами належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 МК України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 09.09.2024 № UА209230/2024/83333, за якою здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) товару: Інший інвентар та приладдя для занять атлетикою: гриф для штанги для тренування – 4 шт.; гриф короткий для штанги для тренування – 1 шт.; гриф вигнутий для штанги для тренування – 1 шт. Виробник – Delta Machine Limited, торговельна марка: DeltaMachineLim; країна виробництва: CN. Визначена митна вартість на рівні 3,77 долари США/кілограм".
Івано-Франківською митницею Державної митної служби України прийнято Рішення № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини що й в Картці відмови.
При цьому, Івано-Франківською митницею Державної митної служби України за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару (21 497,00 доларів США) і визначено її в розмірі 48 979,84 доларів США.
Позивач на підставі оскаржуваного Рішення 18.11.2024 подала декларацію №24UA206050013337U4, в графі 43 якої метод визначення митної вартості позначив "6", при цьому в графі 47 нарахування платежів визначив із скоригованих відповідачем показників.
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень від 18.11.2024.

При прийнятті рішення у цій справі суд керується такими мотивами. Висновки суду:
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі – МК України, Кодекс).
Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 коментованого Кодексу розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
Так, згідно зі статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Із наведених положень слідує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
Як встановлено судом, митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у графі 43 митної декларації №24UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024, визначено за основним методом.
На підтвердження обґрунтованості заявленої в ЕМД №UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, одночасно з митною декларацією декларантом подано наступний перелік документів: пакувальний лист Б/Н від 03.09.2024; рахунок-фактура №AF124004 від 03.09.2024; коносамент UTRUST24090359A від 13.09.2024, автотранспортна накладна 9614 від 14.11.2024, декларація про походження товару AF12003 від 03.09.2024, висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №142000-3400-0003 від 08.01.2024, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №UA209060/2024/002004 від 16.11.2024, банківський платіжних документ, що стосується товару від 30.07.2024 та від 26.08.2024, рахунок-фактура про надання транспортних-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4603520 від 15.11.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №11493 від 15.11.2024, специфікація № SP29072024 від 29.07.2024, зовнішньоекономічний договір № 29072024 від 29.07.2024, договір про надання послуг митного брокера №07/02/21 від 08.02.2021, митну декларацію країни відправлення №021720240000225585 від 08.09.2024, митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA206050013282U4 від 18.11.2024.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити суми операцій, відповідну оплачену вартість придбання ввезених товарів, особу, яка перераховує кошти і отримувача таких коштів, дані про контракт, в межах якого проводить міжнародна валютна операція.
Всі вказані дані співпадають із відомостями, занесених до документів, поданих позивачем при оформленні спірного декларування. При цьому наявність будь-яких обставин, які є визначальними за цих умов та змінюють вартість товару, в тому числі, які свідчать, що поданими платіжними відомостями позивач оплатив інші рахунки чи інвойси в межах одного контракту, відповідачем не доведено.
В свою чергу, необхідно також зазначити, що доводи відповідача про те, що до ціни угоди не включені витрати на транспортування, а також що такі витрати не включені до митної вартості та не зазначені у митній декларації, не були визначені митним органом як підстава для прийняття рішення про коригування митної вартості. За таких обставин зазначені аргументи не можуть братися до уваги під час вирішення цього публічно-правового спору, оскільки фактично не вплинули на прийняття оскаржуваного рішення та не були покладені в його основу.
Суд також не бере до уваги доводи відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Беручи до уваги зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару через відсутність банківських платіжних документів та висновку про вартість підготовлений спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідно до статті 53 МК України надання до митного оформлення зазначених документів не є обов`язковою.
З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що декларантом було надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, які піддаються обчисленню, підтверджують задекларовану ціну товару, і у митниці не було об`єктивних підстав витребувати додаткові документи.
Натомість у спірному рішенні, у ході коригування митної вартості товарів застосовано резервний метод визначення митної вартості.
Щодо застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Частинами 2, 3 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Окрім цього, суд звертає увагу на суперечливість висновків відповідача у спірній картці відмови. Так, відповідач спочатку робить висновок про неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, після чого посилається на джерело інформації для коригування митної вартості, а саме на МД від 09.09.2024 № UА209230/2024/83333 (як на таку, що стосуються, на думку відповідача, ідентичних і подібних товарів).
Водночас, обставини, які стали підставою для твердження митного органу про наявність розбіжностей у даних про умови та вартість поставки товару, не були покладені в основу спірного рішення митниці для визначення митної вартості товару. Крім цього, відповідні документи не запитувалися митним органом.
При цьому, як вірно зазначив представник позивача, доводи відповідача щодо транспортних витрат не були підставою для прийняття оскаржуваних рішень. Водночас, суд бере до уваги наданий представником позивача лист перевізника TOB «ЛАМАН ШИЛІНГ», в якому останній підтвердив надання послуг перевезення позивачу а також і те, що у випадку необхідності, має право для виконання своїх зобов`язань від свого імені укладати договори з контейнерними лініями, автомобільними перевізниками складами зберігання тощо.
Матеріалами справи підтверджується, що митницею, під час митного оформлення, не зазначено ані в запиті до декларанта, ані в рішенні про коригування митної вартості, які саме відомості не підтверджені наданими до митного оформлення документами, які саме документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, а також які документи містять розбіжності. Про наявність останніх зазначено митним органом лише під час розгляду справи в суді.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі №825/648/17 (№К/9901/16592/18).
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач також не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. В оскаржуваних рішеннях, не зазначено підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
Відповідач не врахував, що за декларацією позивача вага товару, поданого до митного оформлення, становила 12 992 кг (нетто), а митній декларації від 09.09.2024 № UА209230/2024/83333 така визначена 865,16 кг (нетто). 
Відповідач не надав, ані позивачу, ані суду математичних обрахунків корегування вартості, пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, з яких суд міг би встановити достовірність скорегованої митної вартості.
Більше того, митний орган не пояснив чому митна вартість скоригована по показнику "3,77 доларів США", водночас, митна декларація від 09.09.2024 № UА209230/2024/83333 не містить відомостей про митну вартість таких товарів в значенні "3,77 доларів США", яка використана і зафіксована в оскаржуваному рішенні та картці відмови. 
Відмінними за своїми якісними та кількісними характеристиками є також товари, які підлягали до декларування, його виробники, умови поставки, ніж товару, вказаного в митній декларації ФОП ОСОБА_1 № 24UA206050013282U4.
Окремо суд вважає за потрібне звернути увагу на положення пункту 2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України за №598 від 24.05.2012, за змістом яких у рішенні про коригування орган доходів і зборів:
- поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо;
- у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Суд констатує, що відповідач визначений обрахунок скоригованої вартості грубо порушує для складання рішень про коригування митної вартості, адже, митний орган знівелював різницю в якісних, кількісних показника та виду товару, що завозився позивачем, від тих випадків, які використані у оскаржуваних рішеннях.
З урахуванням вказаного, на переконання суду, позивачем подано до Митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.
Правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Протиправність рішень Митниці, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за основним методом та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
По-перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого статтею 64 МК України, не довів перед судом про наявність обґрунтованих застережень щодо застосування у спірних відносинах шостого методу, в тому числі в частині:
- не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості;
- наявності достатніх умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості товару.
По-друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
У спірному випадку суд не враховує обставину ненадання декларантом при консультації із митним органом висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями, зважаючи на те, що затребування таких висновків здійснено без належних на це підстав, так як наявність обґрунтованого сумніву щодо будь-яких числових значень складових митної вартості та/або якісних чи кількісних показників товару у даній справі не підтверджена;
Верховний Суд в постанові від 02.07.2020 за результатом розгляду справи №804/2061/17 зазначив:
"…Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №500060702/2017/000010/1 від 25.02.2017 року, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України. У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган…".
Зрештою, суд вважає, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Однак, контролюючим органом не доведено, що подані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, а також те, що позивач мав надати саме ті документи, які витребувано митним органом (висновок експертної організації), з огляду на відсутність зауважень щодо розбіжностей в митній декларації та долучених до неї документах, що підтверджують митну вартість товару.
Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю (іншим обраним законним методою) та, як наслідок, коригування митної вартості таких товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Суд вказує на право декларанта (його уповноваженої особи) визначити митну вартість за основним методом. При визначенні вартості товару особа має надати митному органу необхідні і достатні відомості про митну вартість, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Проте, митниця не спростувала належними і допустимим доказами відомості, зафіксовані в документах, наданих митному органу разом з митною декларацією №24UA206050013282U4.
Враховуючи вищевказане, суд констатує, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2024/000315 і рішення про коригування митної вартості товарів UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024, складені з порушенням пунктів 1, 2 і 4 частини другої статті 55 МК України і не містять:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відтак Митниця, приймаючи картку відмови № UA206050/2024/000315 і рішення про коригування митної вартості товарів UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.
Відтак, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України повністю.

Щодо розподілу судових витрат у справі:
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в загальному розмірі 8254,12 гривень, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи платіжні інструкції №183 від 04.12.2024, №184 від 04.12.2024, №194 від 30.12.2024.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).
Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 8254,12 гривень.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).
Згідно статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
20.01.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему від представника позивача надійшло клопотання із приміткою «Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.01.2025» про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 20.06.2019 в справі № 821/440/17 зазначив, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
У справі "East/WestAllianceLimited" проти України" (заява № 19336/04) Європейський суд із прав людини (надалі по тексту також Суд), оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazziv. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу Суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridisv. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Аналогічні висновки про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, Європейського суду з прав людини зробив також в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України".
Таким чином, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
В спірному випадку представник позивача на підтвердження понесення ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу надав суду такі документи: копію договору № 2021/20 від 29.11.2021 про надання професійної правничої допомоги, укладений між адвокатом Дрогомирецьким І.М. та ФОП ОСОБА_1 ; ордер на надання правової допомоги серії ІФ № 1086920, виданий адвокатом Дрогомирецьким І.М.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001503 від 10.04.2019; копію акта приймання-передачі послуг від 27.12.2024 за договором про надання професійної правничої допомоги № 2021/20 від 29.11.2021; платіжну інструкцію № 193 від 30.12.2024 про сплату за послуги за договором про надання професійної правничої допомоги № 2021/20 від 29.11.2021 в сумі 10000,00 грн., отримувач Дрогомирецький І.М. 
Згідно акта приймання-передачі послуг від 27.12.2024 за договором про надання професійної правничої допомоги № 2021/20 від 29.11.2021 адвокатом Дрогомирецьким І.М. надано такі адвокатські послуги: проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір інформації та документів, оформлення доказової бази відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України; підготовка позовної заяви; опрацювання поданого відповідачем відзиву на позов та підготовка відповіді на відзив на позов. Загальна вартість наданих послуг складає 10000 грн. без ПДВ.
Розгляд справи № 300/9191/24 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації за № UA206050/2024/000315, здійснено за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.
Таким чином, справа № 300/9191/24 відноситься до справ незначної складності, а тому не потребує значних зусиль для підготовки позовної заяви та доказів до неї.
При цьому, суд звертає увагу на те, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість аналогічних справ за предметом спору адміністративних справ незначної складності, які могли бути використані представником позивача як правові позиції суду під час підготовки позовної заяви та значно спростили процес та час, затрачений на її написання та визначення обсягу необхідних доказів у справі.
Окрім цього, суд зазначає, що зібрані представником позивача та подані суду докази не становили значний обсяг та в своїй основі складалися з тих документів, які були долучені позивачем митному органу в процесі митного оформлення товару.
З огляду викладене, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у справі № 300/9191/24 є непропорційним до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що відповідає розміру сплаченого судового збору в цій справі та буде розумним за обставин цієї справи.
Також згідно позовної заяви представник позивача просив суд стягнути з відповідача 2645,00 грн. витрат на послуги з перекладу ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача з англійської та з китайської на українську мову. На підтвердження таких витрат представник позивача надав суду акт виконаних робіт від 28.11.2024.
Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 за результатом розгляду справи № 160/7049/19 зазначив:
«…Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо…».
З огляду на зміст акту виконаних робіт від 28.11.2024, який долучений до позовної заяви, здійснено переклад з англійської мови на українську мову на суму 1380,00 грн. переклад з китайської мови на українську мову на суму 965,00 грн., а також з німецької мови на українську в розмірі 300 грн. 
Зі змісту акту виконаних робіт від 28.11.2024 можливо чітко встановити обсяг виконаних робіт з перекладу (кількості аркушів, документів, тощо. Вказаний акт підписано замовником та виконавцем, а також зазначено про відсутність претензій виконавцем, що свідчить про здійснення оплати за надані послуги.
В підтвердження сплати 2645 грн. по акту виконаних робіт від 28.11.2024 надано платіжну інструкцію № 179 від 04.12.2024 (а.с. 53).
На переконання суду розмір витрат на оплату послуг залученого перекладача є співмірним із складністю відповідних послуг, її обсягом та підтверджується відповідними документами.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на послуги з перекладу у розмір 2 645,00 грн.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250. 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2024/000315.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України № UA206050/2024/000038/2 від 18.11.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 8254 (вісім тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 12 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на послуги з перекладу в розмірі 2 645 гривень (дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:
Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Івано-Франківська митниця Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43971364), вулиця Чорновола, 159, місто Івано-Франківськ, 76005.

Суддя   /підпис/  Боршовський Т.І.