Справа № 303/44/26
2а/303/3/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючого судді Заболотного А.М.
секретар судового засідання Бабинець З.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2025 року в застосунку «Дія» дізнався про відкрите виконавче провадження щодо примусово стягнення штрафу. Стягувачем у виконавчому провадженні виявився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином ОСОБА_1 дізнався про наявність постанови № 5492 від 21.08.2025 року. Так, позивачем зазначено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення він присутнім не був, зміст протоколу йому ніхто не оголошував, протоколу він не отримував. Як наслідок, він також не був повідомлений і про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Постанова № 5492 від 21.08.2025 року, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., була винесена за його відсутності та копію такої йому не надсилали. Таким чином вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, за наслідком якої була винесена оскаржувана постанова, т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 грубо порушив його права, а саме розглянув справу та виніс постанову без його участі та не надав можливості реалізувати його права, зокрема, подати пояснення, скористатися правовою допомогою адвоката.
За таких обставин позивач просить суд скасувати постанову № 5492 від 21.08.2025 року, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. 
Ухвалою суду від 08.01.2026 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову протягом десяти днів з дня вручення ухвали. 
На виконання вимог, зазначених в ухвалі суду від 08.01.2026 року, представником позивача було подано 13.01.2026 року заяву про усунення недоліків (сформовано в системі «Електронний суд» 13.01.2026 року). Також подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом в якому позивачем надано додаткове обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.
28.01.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого встановлено, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, у відзиві зазначається про те, що позивачем не надано доказів, що він як військовозобов`язаний 14.08.2025 року не перебував в ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав при собі військово-обліковий документ під час складання протоколу про адміністративне правопорушення №1935 від 14.08.2025 року. Також не надано доказів про те, що під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення він присутнім не був та з протоколом його не ознайомлювали. Крім того, позивач не доводить, що був позбавлений можливості надати пояснення по суті правопорушення, йому не було роз`яснено процесуальні права, не було ознайомлено з протоколом та не вручено його копію, а також не доводить/не обґрунтовує, що постанова про адміністративне правопорушення № 5492 від 21.08.2025 року є необґрунтованою, незаконною, винесена з грубими порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Таким чином стверджують, що протокол про адміністративне правопорушення був складений посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 з дотриманням всіх вимог КУпАП, зокрема і відповідно до ст. 256 КУпАП. ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про місце і час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Оскільки ОСОБА_1 у визначений в протоколі час не з`явився, справа було розглянута за його відсутності. Відтак, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 дотримано всіх норм КУпАП під час притягнення військовозобов`язаного ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Окремо у відзиві на позовну заяву зазначається про те, що позивач дізнався про порушення прав, свобод або законних інтересів 21.08.2025 року оскільки до нього було доведено зміст протоколу в якому було вказано про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме о 09 год. 00 хв. 21.08.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення і були пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для звернення ним до суду у визначений чинним законодавством строк. Таким чином, є підстави вважати, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
02.02.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій звертається увага на те, що під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення він присутній не був та з протоколом його не ознайомлювали. У зв`язку із чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати пояснення по суті правопорушення, йому не було роз`яснено процесуальні права, не було ознайомлено з протоколом та не вручено його копію, що є істотним порушенням прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав.
Відповідач про розгляд справи був повідомлений у порядку, передбаченому ст. 268 КУпАП, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження і матеріалів позову на відповідну адресу. 
Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою № 5492 від 21.08.2025 року, винесеною т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що у період проведення мобілізації приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 під час перебування в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 порушуючи вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військово-облікового документу ні в паперовій, ні в електронній формі та, відповідно, не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскаржувана постанова винесена, зокрема, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В протоколі відображено аналогічне оскаржуваній постанові. 
Також судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року містить відмітки про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, відмовився від підписання протоколу та від його отримання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній часу. Отже, станом на 21.08.2025 року (дата розгляду справи про адміністративне правопорушення) діяв особливий період.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Приписами ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За вимогами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
При цьому повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (ст. 277-2 КУпАП).
Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові положення, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід було розпочинати зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення і вручити їй копію такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повинна була бути повідомлена не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами передбаченими ст. 268 КУпАП.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі за №676/752/17, від 21.03.2019 року у справі за №489/1004/17, від 30.01.2020 року у справі за №308/12552/16-а.
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Оскільки наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі за № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі за № 591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі за № 05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі за № 286/4145/15-а, від 3103.2021 року у справі за № 676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі за № 465/5145/16-а.
Суд нагадує, що позиція позивача полягає в тому, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення він присутнім не був, зміст протоколу йому ніхто не оголошував, протоколу він не отримував. Як наслідок, він також не був повідомлений і про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього.
Заперечуючи проти позову сторона відповідача зазначає про те, що позивачу доведено зміст протоколу в якому було вказано про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме о 09 год. 00 хв. 21.08.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Той факт, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, відмовився від підписання протоколу та від його отримання, жодним чином не спростовує того, що він є належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення. При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року підтверджується свідками, що зазначені у протоколі. Додатково присутність позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується доданими до протоколу копіями документів, що посвідчують особу.
За наведених обставин суд враховує і таке. 
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Процедуру оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення також визначає Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року № 3 (далі - Інструкція № 3).
Протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 1 розділу 2 Інструкції № 3).
У протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (п. 3 розділу 2 Інструкції № 3).
Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами справи (п. 4 розділу 2 Інструкції № 3).
У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу уповноважена посадова особа, яка складала протокол, робить про це відповідний запис та засвідчує його своїм підписом із зазначенням дати. Відмова від пояснення або підписання протоколу також може підтверджуватися підписами свідків. Відмова від підписання протоколу, а також відсутність свідків не є підставами для припинення складання протоколу (п. 5 розділу 2 Інструкції № 3).
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про дату, місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце і час розгляду справи при підписанні протоколу (у разі його складення) або окремим повідомленням про розгляд справи (додаток 8), яке вручається особі особисто під підпис або надсилається (в тому числі централізовано) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання (перебування), зазначену особою під час уточнення облікових (персональних) даних, або на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (п. 10 розділу 2 Інструкції № 3).
Як зазначено у ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Отже, обов`язковою умовою при якій можливий розгляд справи про адміністративне правопорушення (в спірному випадку) є наявність доказів належного оповіщення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відсутність таких доказів унеможливлює вирішення відповідного питання та вимагає від органу (посадової особи) відкладення розгляду справи на іншу дату з метою забезпечення повідомлення особи про дату, місце і час розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з яким закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.
В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
Так, аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року судом встановлено, що у протоколі зазначено двох свідків ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ). Разом з тим, в порушення зазначених вище вимог положень ст. 256 КУпАП відсутні адреси таких свідків та їхні підписи, що позбавляє суд у належний процесуальний спосіб удостовіритися у їхній фактичній присутності. 
Також у змісті протоколу про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року зазначено про те, що здійснювалася аудіо-відео фіксація вимоги пред`явлення облікового документу. 
У ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплений обов`язок для уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснювати фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.
Разом з тим, стороною відповідача в порушення вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на виконання приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду таких доказів (фото чи відео фіксації), що, в тому числі, і позбавляє суд у належний процесуальний спосіб впевнитися у присутності ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, його відмові в отриманні протоколу та, як наслідок, його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В свою чергу наявність доданих до протоколу копій документів, що посвідчують особу позивача, жодним чином можуть вказувати на дотримання порядку належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, суд робить висновок, всупереч вимогам чинного законодавства, позивача не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим позбавлено останнього прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП. Суд при цьому зазначає, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право саме завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу, а також необхідність в силу вимог ст. 278 КУпАП перевірки таких обставин посадовою особою, що уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Додатково суд враховує і таке. У фабулі протоколу про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року міститься висновок про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення правил військового обліку військовозобов`язаним в особливий період.
У фабулі оскаржуваної постанови № 5492 від 21.08.2025 року також згадується про протокол про адміністративне правопорушення № 1935 від 14.08.2025 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В той же час суть викладеного у зазначених вище документах полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, відповідальність за, що передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд розцінює зазначення «ч. 3 ст. 210 КУпАП», так і зазначення «ч. 3 ст. 210-1 КУпАП», помилками, що зроблені при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Разом з тим, такі помилки не дають можливості суду належним чином оцінити правомірність оскаржуваної постанови. 
Згідно з ст. 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. При цьому ст. 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Протокол про адміністративне правопорушення та постанова є офіційними документами і до них висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання таких документів та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі та постанові відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові. Саме ці документи встановлюють в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний перевірити постанову, в якій відтворено з протоколу факт правопорушення, маючи повноваження щодо встановлення наявності/відсутності вини особи у скоєному.
Слід зазначити, що переглядаючи постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка прийнята уповноваженим органом, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Ба навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 17.07.2019 року (справа № 295/3099/17).
Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зважаючи на аналізовані положення законодавства та фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано приведеної процедури порядку розгляду справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності у зв`язку із чим має місце порушення прав позивача, закріплених у ст. 268 КУпАП, що на переконання суду є окремою та достатньою підставою для скасування постанови № 5492 від 21.08.2025 року.
З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у ході судового розгляду справи не доведено дотримання прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, а отже і процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови № 5492 у справі про адміністративне правопорушення від 21.08.2025 року, винесеної т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду суд зазначає про таке.
Питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом досліджувалося судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі оскільки саме з підстав необхідності належним чином обґрунтування дотримання строку звернення до суду з цим позовом позов залишався без руху.
Згідно з положень ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Положеннями ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 17.12.2025 року. Оскаржувана постанова винесена 21.08.2025 року. 
Одночасно встановлено, що про оскаржувану постанову позивач дізнався тільки 14.12.2025 року, що свідчить про наявність поважних причин для поновлення строку звернення до суду. Доказів про те, що ОСОБА_1 раніше дізнався/мав дізнатися про наявність оскаржуваної постанови, з урахування встановлених судом обставин, відповідачем не надано та судом не встановлено. З огляду на це підстави для залишення позову без розгляду відсутні. 
Схожий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 23.12.2025 року (справа № 755/13012/25).
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, з врахуванням задоволення позову, відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складається з судового збору в розмірі 605,60 грн. та були сплачені позивачем, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 255, 262, 286 КАС України, ст.ст. 9, 17, 18, 33, 210-1, 235, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.
Постанову № 5492 від 21.08.2025 року, винесену т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя А.М.Заболотний