ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 року	справа № 380/23302/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул. Пачовського, 7, код ЄДРПОУ 03194306), в якому просить: 
-визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області щодо відмови у продовженні ОСОБА_1 статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та відповідного посвідчення серії НОМЕР_2 ; 
-зобов`язати Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області продовжити ОСОБА_1 статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» та дію відповідного посвідчення серії НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 08.07.1994 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, 07.11.2015 по 30.07.2016 проходив службу в Національній поліції України. Зокрема зазначає, що відповідно до довідок до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №353727 від 15.11.2017, серії 12ААБ №360154 від 05.11.2020, 12 ААГ №604941 від 14.03.2024 йому встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків. 11.10.2016 видано посвідчення Бродівським управлінням праці та соціального захисту ОСОБА_1 (Пред`явник цього посвідчення є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів інвалідів війни. Термін посвідчення до 01.11.2017 року. Після кожного продовження терміну дії ІІІ групи інвалідності з підстав виконання службових обов`язків, продовжувався термін дії вище згаданого посвідчення. Зокрема до 01.11.2020 , після до 01.11.2023. Позивач звернувся до органів соціального захисту з заявою з проханням продовжити термін дії посвідчення інваліда війни серії у зв`язку з продовженням довідки МСЕК від 23.02.2024 серії 12ААГ №604941. Однак отримав відмову так як він не належать до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, інвалідність позивачу встановлено під час перебування на служби в Національній поліції, яка не є військовим формуванням, тому для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону підстав немає. На думку позивача, відмова відповідача є протиправною, а тому з метою захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою від 01.12.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача. 
Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що законодавством України не передбачено застосування до осіб, які проходять службу в Національній поліції, узагальнюючого поняття «рядовий і начальницький склад». Крім того, Національна поліція України не належить до військових формувань. Стаття 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції та має спеціальне звання поліції. Частина шоста статті 59 цього Закону встановлює, що поліцейські на час служби перебувають у кадрах поліції. При цьому Національна поліція України є цивільним правоохоронним органом, а не військовим формуванням. Таким чином, у переліку осіб, які можуть бути віднесені до осіб з інвалідністю внаслідок війни за пунктом 2 частини другої статті 7 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», категорія «поліцейські» відсутня. Це виключає можливість віднесення працівників Національної поліції до зазначеної категорії осіб незалежно від причин і обставин отримання інвалідності. З огляду на подані документи, на момент встановлення інвалідності позивач не належав до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Інвалідність позивачу встановлено під час перебування на службі в Національній поліції, яка не є військовим формуванням, тому для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону підстав немає. Статус було надано 16.11.2017 Бродівським управлінням праці та соціального захисту населення з порушенням чинного законодавства. Подані позивачем документи не можуть бути підставою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки не відповідає його вимогам. Відповідачем було подано запит до Міністерства ветеранів України щодо надання роз`яснення продовження строку дії раніше виданого посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 . Міністерство ветеранів України листом повідомило відповідача проте, що статус позивачу було надано у порушення чинного законодавства. З урахуванням вищезазначеного немає правових підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення «Особи з інвалідністю війни» відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а управлінням праці та соціального захисту діяло у межах наданих йому повноважень. 
Суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходив службу в період з 08.07.1994 до 06.11.2015 в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 до 30.07.2016 проходив службу в Національній поліції України. 
Відповідно до довідок до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №353727 від 15.11.2017, серії 12ААБ №360154 від 05.11.2020 , 12 ААГ №604941 від 14.03.2024 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків. 
11.10.2016 Бродівським управлінням праці та соціального захисту видано посвідчення ОСОБА_1 (пред`явник цього посвідчення є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів інвалідів війни. Термін посвідчення до 01.11.2017. Після кожного продовження терміну дії ІІІ групи інвалідності з підстав виконання службових обов`язків, продовжувався термін дії вище згаданого посвідчення, зокрема до 01.11.2020, після до 01.11.2023 . 
23.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до органів соціального захисту з заявою з проханням продовжити термін дії посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_2 від 11.10.2016, видане Бродівським УП СЗН, у зв`язку з продовженням довідки МСЕК від 23.02.2024 серії 12ААГ №604941. 
Однак, листом від 10.11.2025 Управління соціального захисту населення повідомило позивача проте, що «… Оскільки в зазначеному переліку осіб, які можуть належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни, відсутня категорія «поліцейські» неможливе встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З огляду на надані документи, на момент встановлення інвалідності позивач не належав до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, інвалідність Вам встановлено під час перебування на служби в Національній поліції, яка не є військовим формуванням, тому для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону підстав немає. Статус був наданий 16.11.2017 Бродівським управлінням праці та соціального захисту населення з порушенням чинного законодавства.». До даної відмови долучено листа Міністерства у справах ветеранів України від 17.04.2024 згідно якого цитата: «З огляду на надану інформацію, ОСОБА_1 на момент встановлення інвалідності не належав до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, інвалідність йому встановлено під час перебування на службі в Національній поліції».
Позивач вважаючи, що йому протиправно відмовлено у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XІІ).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом 2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з пунктом 7 Порядку «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 10 Порядку «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Системний аналіз п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дає підстави для висновку, що юридично значущими умовами для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідності внаслідок війни» на підставі вказаного пункту є те, що:
1) особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань;
2) такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Разом з цим позивач не підпадає під дію п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за другою ознакою, а саме: що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами, з огляду на таке.
Так, відповідно до довідок до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №353727 від 15.11.2017, серії 12ААБ №360154 від 05.11.2020 , 12 ААГ №604941 від 14.03.2024 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків.
При цьому, відповідно до свідоцтва про хворобу № 164 від 20.07.2016, слідує, що позивач отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. Захворювання - «Так, пов`язані з виконанням службових обов`язків».
Тобто із свідоцтва про хворобу № 164 від 20.07.2016 вбачається, що позивач отримав травму внаслідок виконання службових обов`язків, але захворювання позивача не пов`язані з виконанням службових обов`язків.
Крім того, суд зазначає, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Аналіз наведених положень дає підстави висновку про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням службових обов`язків в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходженням служби в поліції, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, тому позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 та від 02 квітня 2021 року у справі №0540/9350/18-а.
Також, Верховний Суд України у постановах від 20.01.2015 у справі№21-528а14 та від 06.11.2013 у справі №21-377а13 дійшов висновку про те, що не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону №3551-XII, а одержана внаслідок виконання службових обов`язків.
При цьому суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі № 540/9350/18, від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 та від 30.09.2019 у справі №824/32/19, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
в и р і ш и в: 
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул. Пачовського, 7, код ЄДРПОУ 03194306) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 03.02.2026.

Суддя Лунь З.І.