ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/9924/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить: 
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №064150016930 від 26.11.2024 та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 08.05.2001 по 19.08.2024 на посаді машиніста підіймальних машин до пільгового стажу за Списком № 2 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирської області повторно розглянути заяву позивача від 19.11.2024 з урахуванням висновків суду.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1, Пенсійний фонд), яким відмовлено у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пояснює, що таке рішення прийняте у зв`язку із тим, що довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній та довідка щодо відпусток без збереження заробітної плати, видана на прізвище, що не відповідає її паспортним даним. Крім того, підставою для прийняття вказаного рішення слугував факт відсутності наказу № 01/156 від 16.01.2001 про затвердження результатів атестації робочих місць та усіх необхідних до нього додатків. Позивачка вважає отримане рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки орфографічна помилка не є підставою для відмови для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки видані довідки повністю підтверджують належність цих довідок саме ОСОБА_1 , інформацію яку вони містять належить виключно ОСОБА_1 (а саме займана посада, період роботи). Звертає увагу суду, що підприємство, де працювала ОСОБА_1 знаходиться в м. Мирнограді Донецької області де ведуться активні бойові дії. Шахта не працює, можливість отримати виправлені довідки відсутня.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
01.05.2025 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що якщо особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, працювала на посадах, передбачених Списком № 2 до 1 квітня 2015 року, то підлягають застосуванню норми ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон 1788-XII), в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII). Проте, якщо особа набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01.04.2015, то при призначенні такій особі пенсії необхідно керуватися нормами ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон № 2148-VIII). З огляду на викладене, норми пункту "б" ст. 13 Закону № 1788-XII щодо зменшення віку до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Звертає увагу суду, що на момент прийняття оскаржуваного рішення факт належності довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії № 980 від 30.10.2024 ОСОБА_1 не встановлений, а тому Пенсійний фонд діяв в межах спірних правовідносин правомірно та обґрунтовано.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 2) не скористався своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.
Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення 50 років 19.11.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.114 Закону №1058-IV.
Розгляд заяви здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №064150016930 від 26.11.2024. До пільгового стажу позивачки не зараховано періоди роботи, із шкідливими і важкими умовами праці, оскільки довідка № 980 від 30.10.2024 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та довідка № 309 від 22.10.2024 про відпустки без збереження заробітної плати видані на прізвище, що не відповідає паспортним даним. Крім того, оскаржуване рішення прийняте у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи наказу від 16.02.2001 № 01/156 про затвердження результатів атестації робочих місць, а також частково додатків до нього. 
Позивачка не погоджується із прийнятим рішенням відповідача та вважає, що записи про підтвердження права позивача на пенсію за Списком № 2 за результатами атестації робочих місць містить його трудова книжка. Крім того, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу зарахування періоду роботи з 08.05.2001 по 19.08.2024 на посаді машиніста підіймальних машин до пільгового стажу за Списком № 2 та призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст.114 Закону 1058-IV.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).
Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з пунктом "а" ст.13 Закону № 1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону № 213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Крім того, Законом № 2148-VIII, текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема ст. 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.
Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.
За результатами аналізу викладених положень Закону, слідує висновок, що з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та п.1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.
Як свідчить зміст позовної заяви позивачка звернулася до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону № 1058-IV, однак стаж роботи по Списку № 2 їй не розраховано. За доводами Пенсійного органу факт належності позивачці довідки № 980 від 30.10.2024 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та довідки № 309 від 22.10.2024 щодо відпусток без збереження заробітної плати не встановлено, оскільки видані на прізвище, що не відповідає її паспортним даним. Крім того, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував факт відсутності в матеріалах справи наказу від 16.02.2001 № 01/156 про затвердження результатів атестації робочих місць, а також частково додатків до нього. 
Щодо підстав, які слугували прийняттю оскаржуваного рішення суд вважає за необхідне вказати наступне.
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 свою трудову діяльність на ГОАО шахта ім. Стаханова ГКК "Селидовуголь" розпочала з 03.02.1998 учнем в учбовому пункті.
Відповідно до записів № 7-9 трудової книжки позивачка з 09.01.2001 пройшла курси за професією "машиніст підйомних машин" та після закінчення таких курсів з 08.05.2001 переведена на посаду "машиніста підйомних машин".
19.08.2024 ОСОБА_1 звільнена за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін з посади машиніста підйомних машин (запис 11 трудової книжки).
Відповідно до наказу № 131 від 16.05.2017 Державного підприємства "Мирноградвугілля" відокремлений підрозділ "Шахта Стаханова Державного підприємства "Красноармійськвугілля" перейменовано у відокремлений підрозділ "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля", про що свідчить запис у трудовій книжці № 10.
Відповідно до довідки № 980 від 30.10.2024 відокремленого підрозділу "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля" позивачка виконувала гірниче виробництво у період з 08.05.2001 (наказу про прийняття № 143 від 07.05.2001) по 19.08.2024 (наказ № 258-к від 19.08.2024) за посадою машиніст підіймальних машин на ділянці ЕМО. Вказана довідка видана на підставі особової картки форми Т-2, наказів, розрахункової відомості та контрольних табелів № 10944, завірена належним чином (наявний підпис, зазначено посаду та ПІБ) уповноваженими особами підприємства та містить печатку підприємства. Крім того, матеріали справи містять довідку № 981 від 30.10.2024 про підтвердження права підпису керівного складу державного підприємства "Мирноградвугілля" відокремленого підрозділу "Шахта "Капітальна" на "Довідках про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".
Довідка № 309 від 22.10.2024 видана відокремленим підрозділом "Шахта "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля" містить відомості про кількість днів перебування позивачки у відпустці без збереження заробітної плати за період з 01.01.2008 по 19.08.2024. Вказана довідка сформована уповноваженими особами підприємства на підставі особового рахунку № 10944.
Втім, інформацію викладену у довідках: № 980 від 30.10.2024 та №309 від 22.10.2024 відповідач 1 не взяв до уваги, у зв`язку із невстановленням факту належності такої довідки позивачці. За доводами відповідача 1 такі довідки видані на прізвище особи, яке не відповідає паспортним даним позивачки (" ОСОБА_2 ").
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження 4 приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку подання та оформлення документів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
При цьому, слід відмітити, що в матеріалах справи є копія трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Відомості викладені у такій Пенсійний фонд не оспорює.
Відповідно до запису вчиненого відділом кадрів відокремленого підрозділу "Шахта "Стаханова" на обкладинці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.10.1994, прізвище позивачки з " ОСОБА_3 " змінено на " ОСОБА_4 " відповідно до даних паспорту НОМЕР_2 від 12.06.2009.
Згідно положень ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до п.п. 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Вище вказані приписи фактично вказують, що органи Пенсійного фонду України, розглядаючи заяву позивачки та надаючи оцінку поданим документам мав достатньо прав і повноважень для їх аналізу та перевірки, прийняття відповідного рішення.
Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
Відповідальною особою за правильність та повноту ведення трудових книжок є керівник підприємства, установи, організації або уповноважена ним особа, а не працівник. Тому позивачка не може нести відповідальність за орфографічні помилки допущені у її прізвищі зазначеному у довідках, які не враховані Пенсійним фондом, надані на підтвердження стажу роботи для призначення пенсії. 
Вищевказана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеними у постанові від 17.09.2025 у справі № 300/6565/23.
Крім того, оскаржуване рішення прийняте також у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи наказу від 16.02.2001 № 01/156 про затвердження результатів атестації робочих місць, а також частково додатків до нього. 
На підтвердження атестації робочих місць підприємства до позовної заяви додано накази: № 01/156 пр від 16.02.2001; № 01/233 пр від 09.02.2006; № 01/170пр від 04.02.2011; №01/50 пр від 01.02.2016 та № 01/720 пр від 31.07.2023.
З даного приводу суд вважає за необхідне вказати, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
Водночас на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 "Про застосування Конституції України" вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
У той час, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі № 2148-VIII не підлягає застосуванню.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.
Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).
Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
Враховуючи вище зазначене слідує висновок, що коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).
За встановлених обставин та вище зазначеного правового регулювання суд дійшов висновку, що відповідач 1 під час розгляду питання про право позивачки на призначення пільгової пенсії безпідставно прийняв рішення без дотримання вимог верховенства права.
Щодо зобов`язання призначити позивачці пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст.144 Закону № 1058-IV суд вважає за необхідне вказати наступне.
У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Згідно з Рекомендацією №К (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Як зазначено вище, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що Пенсійний фонд протиправно не зарахував період роботи ОСОБА_1 з 08.05.2001 по 19.08.2024 на посаді машиніста підіймальних машин до пільгового стажу за Списком № 2 на відокремленому підрозділі "Шахта" "Капітальна" Державного підприємства "Мирноградвугілля", який становить більше 20 років на роботах із шкідливими і важким умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, а тому повноваження щодо призначення позивачці пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону № 1058-IV не є дискреційними.
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Зважаючи на викладені висновки, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно прийнято рішення № 064150016930 від 26.11.2024, яким відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
З огляду на викладене вказана позовна вимога підлягає задоволенню.
Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 19.11.2024, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Відтак, дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що здійснював розгляд заяви позивача, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, в цій частині вимог.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України.
Розмір судового збору за подання до суду даної позовної заяви становив 1 211,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та підлягає відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 76018, ЄДРПОУ: 20551088), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10003. ЄДРПОУ: 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №064150016930 від 26.11.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 08.05.2001 по 19.08.2024 на посаді машиніста підіймальних машин до пільгового стажу за Списком № 2, повторно розглянути заяву від 19.11.2024 та призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, з 19.11.2024. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 15 січня 2026 р.

15.01.26