ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/21066/25
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,
встановив:

Військова частина НОМЕР_1 (далі також - позивач, в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду через систему "Електронний суд" з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78775540 від 12.08.2025, винесену старшим державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладишком Олександром Михайловичем
В обґрунтування позову вказано, що на виконанні у Бердичівському відділі державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач, відділ) перебуває виконавче провадження ВП №78775540 від 12.08.2025, відкрите на підставі виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду №240/8257/24 від 16.05.2025 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум. Позивач вважає, що в діях старшого державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладишка Олександра Михайловича є порушення порядку та процедури у відкритті виконавчих проваджень щодо примусового виконання рішень, а саме: в/ч НОМЕР_2 ще до відкриття виконавчого провадження, після отримання рішення апеляційної інстанції в даній справі, добровільно розпочала дії на рішення суду, подаючи двічі на місяць до фінансового органу додаткові заявки-розрахунок за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" (виконання рішень судів); оскільки на виконанні перебуває рішення зобов`язального характеру, а боржником є військова частина, то виконавче провадження має бути зупинене на підставі абз. 12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження"; виконавчий документ мав би бути повернутий стягувачу, оскільки його подано не за підвідомчістю.
Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 15.09.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначеноспрощене судове засідання на 14.10.2025.
Також ухвалою суду від 15.09.2025 задоволено клопотання позивача та відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення по справі №240/21066/25.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена у повній відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження"; відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження, передбачені абзацом 12 пункту 10-2 Розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", так як виконавче провадження зумовлено перерахунком грошового забезпечення військовослужбовця; на момент звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого провадження, оскільки місцем вчинення виконавчих дій є адреса юридичної особи, зазначеної у виконавчих листах (тобто, позивача), що підпадає під юрисдикцію відповідача. Також зазначає, що жодних листів про добровільне виконання рішення суду від в/ч НОМЕР_1 до відділу не надходило. Вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судове засідання відкладено на 04.11.2025 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 
У судовому засіданні 04.11.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх повністю задовольнити. Не заперечував проти подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив. 
Після з`ясування позиції представника позивача суд протокольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у справі №240/8257/24 військову частину НОМЕР_1 , зокрема, зобов`язано здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум.
Вказане рішення набрало законної сили 11.02.2025.
На виконання рішення суду 16.05.2025 видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання.
Постановою старшого державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.08.2025 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №240/8257/24, у якій також вказано позивачу, як боржнику, про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Позивач, вважаючи, що вказану постанову прийнято із значними порушеннями, а тому вона підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Як встановлено з позовної заяви, суть спірних відносин по даній справі зведена виключно до правомірності дій відповідача щодо винесення постанови про відкриття даного виконавчого провадження.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Обов`язки і права виконавців визначені приписами відповідно частини 2 та частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII. Перелік обов`язків виконавця є вичерпним.
В розумінні вимог частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як зазначено в частині 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Аналіз наведених правових норм засвідчує про відсутність обов`язку перед відкриттям виконавчого провадження впевнитися, що боржник уникає добровільного виконання судового рішення. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач повідомляв відповідача про добровільне виконання рішення суду, з огляду на що у відповідача відсутні підстави для відмови у відкритті такого виконавчого провадження.
У зв`язку з цим суд вважає доводи позивача у цій частині безпідставними і такими, що не узгоджуються із вимогами Закону № 1404-VIII.
Також суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав, які зобов`язували виконавця зупинити спірне виконавче провадження, оскільки боржником є військова частина, з огляду на таке.
Згідно абзацу 22 пункту 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Таким чином, позивач не врахував, що вказані положення абзацу 22 пункту 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII щодо зупинення вчинення виконавчих дій не поширюються на виконавчі провадження з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців та їх перерахунку. Таке застереження міститься в самій правовій нормі.
Як зазначалося вище, спірне виконавче провадження було відкрито з примусового виконання виконавчого листа у справі №240/8254/24, відповідно до якого військову частину НОМЕР_1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум.
По суті виконавче провадження ВП № 78775540 є виконавчим провадженням з виконання судового рішення за позовом фізичної особи ( ОСОБА_1 ) про зобов`язання здійснення перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців, з огляду на що суд вважає правомірними доводи відповідача щодо відсутності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням.
Слід наголосити, що Верховний Суд у рішенні від 06.02.2024 № 640/13029/22 зазначив: "В умовах ведення гібридної війни РФ проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі".
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, в рамках виконавчого провадження №78775540 здійснюється виконання вимог виконавчого листа щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , а тому виконавче провадження не підлягає зупиненню на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, на чому безпідставно наполягає представник в/ч НОМЕР_1 , а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення.
Стосовно посилання позивача на те, що виконавчий документ подано не за підвідомчістю, а тому він мав би бути повернутий стягувачу, суд зазначає таке.
На думку позивача, військова частина НОМЕР_1 є підрозділом органу державної влади, а тому виконавчий документ підлягає виконанню відділами примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.
Слід зазначити, що згідно п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи - сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Разом з тим, даний виконавчий лист є виконавчим документом немайнового характеру, виконання яких передбачено вимогами ст. 63 Закону № 1404-VIII порядку виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Оскільки адреса реєстрації юридичної особи, зазначеної у виконавчому листі виданому Житомирським окружним адміністративним судом, - вул. Лиса Гора, 1, м. Бердичів, Бердичівський район, Житомирська область 13302, а заяву про відкриття виконавчого провадження стягувачем подано до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тому, на переконання суду, під час розгляду цієї заяви у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання згідно вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, суд відхиляє посилання представника в/ч НОМЕР_2 на порушення державним виконавцем вимог підвідомчості при відкритті виконавчого провадження.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене вище свідчить, що позовні вимоги позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Ухвалою суду від 15.09.2024 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову: немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2025 року установлено в розмірі 3028 гривень, про що зазначено в ст. 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява подана через систему «Електронний суд», тому військова частина НОМЕР_1 мала сплатити 2422,00 грн судового збору.
Враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі, а в задоволенні позову відмовлено, судовий збір у розмірі 2422,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивчаа на користь Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

У задоволенні позовної заяви військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Європейська, 128, м. Бердичів, Житомирська обл., Бердичівський р-н, 13306,РНОКПП/ЄДРПОУ: 35006362) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2422,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В. Чернова

19.01.26