УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №273/2/23 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Шевчук А.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі  цивільну справу 273/2/23 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Вернидуба Дмитра Вікторовича на ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Літвин О.О. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Ляхов О.В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
У березні 2025 року представник відповідача – адвокат Вернидуб Д.В. подав зустрічну позовну заяву, в якій просив:
- визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 1820655400:03:002:0104, яка знаходиться за вище зазначеною адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- визнати спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з підстав набуття під час шлюбу житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0,15 га з кадастровим номером 1820655400:03:002:0113 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною вище адресою, та земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером 1820655400:03:002:0130 для ведення селянського господарства, що є суміжною із земельною ділянкою в АДРЕСА_2 ;
- поділити спільне майно, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельні ділянки, площею 0,15 га з кадастровим номером 1820655400:03:002:0113 та площею 0,11 га з кадастровим номером 1820655400:03:002:0130. 
Під час розгляду справи ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року на підставі положень статей 223, 257 ЦПК України зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Вернидуб Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права та внаслідок неповного з`ясування обставин справи.
Представник зазначає, що залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без розгляду, при продовженні судового розгляду первісного позову ОСОБА_1 є суперечливим та невиправданим з точки зору цивільного процесу.
Враховуючи тривалість розгляду справи та витрачений час, обсяг зібраних доказів, це призведе лише до додаткових не виправданих затримок у вирішенні спору по суті, де сторона ОСОБА_2 завідомо буде поставлена в нерівне процесуальне становище порівняно з первісним позивачем та спонукає до сумніву щодо об`єктивності та неупередженості суду.
Вказує, що позивач за зустрічним позовом виявляє інтерес до розгляду позовних заяв та вирішення спору, ставить зустрічну вимогу про визнання нерухомого майна об`єктом спільного сумісного майна подружжя та його поділ.
Вважає, що при таких обставинах залишення зустрічної позовної заяви без розгляду не відповідає завданням та основним засадам цивільного судочинства.
Крім того, представник ОСОБА_4 до апеляційної скарги додав копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , яким підтверджується факт перетину кордону ОСОБА_2 саме 27 травня 2025 року, коли останній не з`явився у судове засідання і суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу. 
У зв`язку з вищезазначеним, вважає твердження суду про відсутність доказів перетину кордону та неповажність причин відсутності ОСОБА_2 в судовому засіданні є безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник – адвокат Старовойт В.П. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити та надали пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Ляхов О.В. апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Залишаючи без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що повторна неявка в судове засідання позивача за зустрічним позовом, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, та не направлення свого представника являється його волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації захисту свого права в судовому порядку.
Колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду з таких мотивів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Частиною 1 статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Відповідно до частини 2 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
За змістом вищезазначених норм процесуального права, умовами прийняття зустрічного позову є те, що зустрічна позовна заява повинна бути подана до суду в строк, встановлений статтею 193 ЦПК України, а також доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.
Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.
Матеріалами справи встановлено, що у січні 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Баранівського районного суду із даним позовом (том 1 а.с. 2-26).
У березні 2023 року представником ОСОБА_2 до місцевого суду було подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя ( том 1 а.с. 97-105).
Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Баранівського районного суду Житомирської області № 7 від 19 вересня 2023 року дана справа направлена до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (том 1 а.с. 229-230).
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі, а 28 лютого 2024 року ухвалою цього ж суду зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до провадження та об`єднано із первісним позовом для спільного розгляду (том 1 а.с. 235, том 2 а.с. 7).
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).
Згідно із частиною 5 статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. 
Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. 
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 20 травня 2021 року у справі № 522/13928/15 (провадження № 61-2134св21), від 18 серпня 2021 року у справі № 495/9414/15-ц (провадження № 61-5230св21), від 10 лютого 2022 року у справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22).
Як убачається із матеріалів справи, зокрема протоколу судового засідання від 12 березня 2025 року, підготовче судове засідання у даній справі було проведено без участі відповідача (за первісним позовом) ОСОБА_2 і його представника та було закрито і призначено справу до розгляду по суті на 27 травня 2025 року(том 2 а.с. 175-177).
При цьому, в цей же день перед підготовчим судовим засіданням адвокатом Басова Е.В. було подано клопотання про його перенесення (том 2 а.с. 173), яке судом було відхилено та проведено підготовче засідання без вказаних учасників процесу, а неявка ОСОБА_2 була визнана судом без поважних причин (том 2 а.с. 176).
Будучи належним чином повідомленим про призначення справи до судового розгляду 27 травня 2025 року, адвокатом Вернидубом Д.В. було подано клопотання про перенесення судового засідання в зв`язку з перебуванням у міжнародному відрядженні ОСОБА_2 із долученням копії заявки на міжнародне перевезення (том 2 а.с. 187-189).
Враховуючи повторну неявку ОСОБА_2 та його представника, як сторону, яка подала зустрічний позов, суд першої інстанції ці позовні вимоги залишив без розгляду.
Законодавець чітко визначив підставу залишення позову без розгляду - повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. 
При цьому, повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції за наявності клопотання представника позивача за зустрічним позовом про відкладення підготовчого засідання, провів його без участі сторони, яка подала зустрічний позов, чим обмежив ОСОБА_2 у можливості реалізації своїх прав на цій стадії процесу, які передбачені статтею 197 ЦПК України.
27 травня 2025 року було призначено судове засідання для розгляду справи по суті і фактично відбувся перший розгляд справи по суті, тому є помилковим висновок місцевого суду про повторну неявку ОСОБА_2 і його представника у судове засідання та зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.
Крім того, первісний позов ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є взаємопов`язаними, вони виникли із однорідних обставин взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем, зустрічна вимога ОСОБА_2 виключає частину вимог ОСОБА_1 , які зазначені її представником у первісній позовній заяві. 
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без розгляду.
Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала місцевого суду – скасуванню, із направленням цивільної справи у частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Вернидуба Дмитра Вікторовича задовольнити.
Ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 рокускасувати і цивільну справу в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 Судді

Повний текст постанови складено: 10 грудня 2025 року.