ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/196/26; 22-ц/821/197/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/4981/23 Категорія: 305010400 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом до відповідача, обгрунтовуючи його тим, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1 . 11 травня 2021 року вказану квартиру було затоплено з приміщення верхнього поверху. Відповідно до акту від 25 травня 2021 року, складеного на підставі її звернення про залив квартири, при обстеженні вказаної квартири були виявленні пошкодження та складено висновок про те, що залив квартири АДРЕСА_1 стався внаслідок того, що у кв. АДРЕСА_2 був зірваний корінний вентиль гарячого водопостачання. Заміну вентиля виконали мешканці самостійно. Аварійна служба відновила водопостачання. Відповідач ОСОБА_1 являється власником частин квартири АДРЕСА_3 .
Позивач зазначила, що, внаслідок затоплення квартири, їй завдано майнової шкоди, яка згідно з кошторисом від 12 серпня 2021 року, складеного інженером-проектувальником ОСОБА_6 , становить 54 068,29 грн. Відповідно до квитанції підприємства з надання послуг хімічної чистки «Donini» від 27 травня 2021 року та 09 червня 2021 року нею були понесені витрати - проведено чистку забрудненого затопленого майна в сумі 806,50 грн.
Крім того, ОСОБА_2 у позовній заяві вказала про те, що залиттям квартири їй завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, що виникли внаслідок псування її майна, а також в необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого життя: зіпсований інтер`єр квартири зменшив їй рівень комфорту, до якого вона звикла, застосування додаткових зусиль для очищення забрудненого майна, для підготовки ремонту, для нівелювання незручностей пов`язаних із проведенням ремонту. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 10 000,00 грн.
Керуючись такими доводами, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь нанесену матеріальну шкоду в розмірі 54 874,79 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та судові витрати.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків в сумі 39 648,94 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000,00 грн, а всього 43 648,94 грн. Стягнуто і ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 2 037,30 грн.
Ухвалюючи рішення суд встановив факт залиття квартири позивача та вважав встановленою причину такого затоплення. Судом зазначено, що вину у завданні шкоди позивачу затопленням її квартири відповідач належними та допустимим доказами не спростувала, що є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди. Висновок судової експертизи врахований судом як належний та допустимий доказ розміру матеріальної шкоди. Крім того, районний суд, враховуючи належність квартири відповідачці, у якій було допущено затоплення, на праві часткової власності, визначив до відшкодування шкоду саме у співвідношенні до частки ОСОБА_1 у майні.
Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача понесених витрат за надання послуг хімічної чистки «Donini» за забруднення затопленого майна в сумі 806,50 грн суд вважав такими, що не підлягають до задоволення, з підстав ненадання позивачем доказів того, що дане майно належить саме позивачу, а не іншій особі, враховуючи, що квартира належить позивачці частково.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із ступеню та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані вимушеними змінами у її житті, погіршенням умов проживання, наявності дискомфорту, який був спричинений впродовж тривалого часу. Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних і душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у її життєвих умовах, приймаючи до уваги, що відповідач добровільно не відшкодувала витрати, завдані залиттям квартири, суд вважав за необхідне стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти у розмірі 4 000,00 грн. На думку суду, вищевказана сума є обґрунтованою та буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань, істотності змін у житті позивача.
24 жовтня 2025 року ОСОБА_2 скерувала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року доповнено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2025 року. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Оцінюючи розмір витрат на правничу допомогу, судом проаналізовано договір про надання правничої допомоги адвокатом Пятіним Є.В., взято до уваги рівень складності спору, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, зокрема і заяви про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу на відповідача, договору на правничу допомогу, в якому не зазначено розміру оплати, та не вказувалося який розмір оплати погодинний чи фіксований, в акті виконаних робіт, не зазначено розмір гонорару за проведену роботу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду скарги у даній справі, обсяг наданих адвокатом послуг, зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг, часткове задоволення позову, наявність заяви відповідача про зменшення судових витрат, суд вважав, що наявні підстави для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішення та додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправомірність рішення, його ухвалення із грубим порушенням норм чинного законодавства, просить за результатами апеляційного розгляду справи скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити повністю.
Скаржник зазначає, що позивачем офіційно підтверджено право власності на частину квартири, а не на частини квартири АДРЕСА_1 , як зазначено у позові. Таким чином, на переконання ОСОБА_1 , заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі у зв`язку із тим, що позивач володіє лише квартири, водночас просить стягнути розмір матеріального збитку в повному обсязі.
Щодо належності наданих позивачем доказів ОСОБА_1 зазначає про те що, в акті від 25 травня 2021 року, всупереч встановленим нормам та правилам його складання, не приймали участь відповідач по справі, як власниця частини квартири АДРЕСА_2 , інші законні власники цієї квартири, а також інші співвласники спільної з позивачем квартир АДРЕСА_4 . Більш того, належного запрошення чи повідомлення про складання акту та огляду квартири АДРЕСА_4 відповідач взагалі не отримувала, що у свою чергу унеможливило останню переконатись у наявності зазначених пошкоджень та в разі необхідності вказати свої заперечення стосовно вказаного. Також у акті не зазначено обсягу необхідного ремонту приміщення квартири, а ті зазначення, що вказані, не містять конкретного характеру, всі пошкодження мають приблизні показники. Крім того, не містять в собі висновку комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Зі змісту акта випливає, що залиття квартири спричинено зірванням корінного вентиля гарячого водопостачання.
Таким чином, враховуючи грубі невідповідності правилам складання акту, враховуючи позицію Верховного Суду України при вирішенні подібних правовідносин, скаржник вважає, що акт від 25 травня 2021 року є неналежним та недопустимим доказом по даній цивільній справі.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що надані позивачем докази не тільки не обгрунтовують розмір понесеної матеріальної шкоди, а й не встановлюють винуватість відповідача по справі. Оскільки винуватість відповідача по справі не доведена, то позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наполягає на тому, що поданий висновок експерта щодо розміру завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири та вартості ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, необхідних для відновлення, є неповним, суперечить вимогам чинного законодавства та не може бути використаний як належний і допустимий доказ у судовому процесі. Зазначає, що експерт не встановив та не дослідив наявність інших випадків залиття чи аварій, які могли мати місце у спірному приміщенні до та після дати події, що є предметом розгляду. При цьому жодним чином не досліджено, які саме пошкодження виникли в результаті конкретної події, а які могли бути спричинені іншими, попередніми або незалежними факторами. Експерт не забезпечив повноти дослідження та не встановив причинно-наслідковий зв`язок між конкретним залиттям і всіма зафіксованими ушкодженнями. Експерт без належного обгрунтування склав єдиний (загальний) кошторис на всі виявлені пошкодження, не розподіляючи їх відповідно до можливих причин виникнення. Це мало наслідком необгрунтованого збільшення обсягу матеріальної шкоди, яка, можливо, не повністю спричинена обставинами справи.
Також у скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що позовна заява подається ОСОБА_2 , але підпис не співпадає повністю з її підписом у паспорті, що прямо суперечить ч. 2 ст. 175 ЦПК України.
Щодо заявленої моральної шкоди скаржник акцентує увагу суду на тому, що у справі позивачем має бути доведено факт душевних страждань, погіршення чи позбавлення його здібностей внаслідок залиття квартири. Зазначені в позові «негативні емоції та переживання з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, хвилювання та думки як відновити квартиру, нервова напруга» є нормальними і властивими всім людям проявами психіки при зіткненні з неприємністю, але не душевними стражданнями за ст. 22 ЦК України. Позивач має подати медичні документи на доведення небезпечних для здоров`я переживань, хвилювань чи страждань.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу скаржник вважає, що розмір таких витрат не підтверджено, відтак у задоволенні вказаних витрат повинно бути відмовлено в повному обсязі. Зазначає, що в заяві про ухвалення додаткового рішення позивач заявляє до відшкодування 25 000,00 грн, проте не вказано на якій підставі і чому збільшився розмір витрат від заявленого у позові. Зауважує, що у наданому договорі про надання правової допомоги від 01 травня 2023 року взагалі не вказано розмір оплати, відсутній пункт у договорі, де б вказувалося, що договір складений на платній основі, немає ні розміру оплати, ні яка має бути оплата – погодинна чи фіксована, ні коли мають бути сплачені хоч якісь кошти. Документи, які подавалися зі сторони позивачки, підписані виключно самою ОСОБА_2 , окрім додатків до позовної заяви. Не зрозуміло який аналіз судової практики робив адвокат 5 годин та яку доказову базу він збирав, якщо в позовній заяві зазначена лише одна постанова Верховного Суду. Більш того, такий вид робіт не зазначений у договорі, а не зазначені у договорі послуги не підлягають відшкодуванню, навіть якщо такі послуги були фактично надані та зазначені в акті прийому-передачі. Тривалість часу на ймовірне складання позовної заяви явно завищена із розрахунку написання тексту на два аркуші протягом чотирьох годин. Затрачений час у 2 год на підготування додатків до позовної заяви скаржник також вважає завищеним, оскільки на його переконання, на виготовлення 44 аркушів копій та їх завірення могло бути витрачено близько 15 хв часу. Адвокат не конкретизував яким чином відбувалася подача позову до суду протягом 1 години, відповідно відсутня можливість належним чином встановити дійсність витраченого часу на подання даного процесуального документа. Матеріали справи не містять в собі відповіді на відзив, відтак вказані витрати на правову допомогу як аналіз відзиву на позовну заяву (2 год), підготовка відповіді на відзив (2 год), подання відповіді на відзив (1 год) не підлягають до задоволення. В матеріалах справи не міститься підтвердження оплати за надання послуг адвоката – немає ані квитанції, ані довідки, ані чека, взагалі нічого, що б дійсно говорило про те, що ОСОБА_2 сплачувала кошти адвокату Пятіну Є. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 зазначає про законність та об`єктивність оскаржуваного рішення суду, його ухвалення за чіткого дотримання матеріальних та процесуальних норм, за належного дослідження всіх обставин справи та необхідність відхилення апеляційної скарги.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 54 874,79 грн матеріальної шкоди та 10 000,00 грн моральної шкоди. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушеного права, як примусове виконання обов`язку в натурі, який застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету від 09 грудня 1997 року (а.с. 48, т.1) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 травня 2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8, т.1).
Інша 1/4 частина квартири станом на час виникнення спірних правовідносин належала ОСОБА_3 та частина ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності, видане органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету від 09.12.1997 року. В подальшому 1/4 частина квартири була подарована ОСОБА_8 та зареєстрована за неповнолітньою на підставі договору дарування 27.04.2023 року (а.с. 55-56, т.1).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових частка квартири АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а вказаної квартири належить ОСОБА_1 (а.с. 57-58, т.1).
25 травня 2021 року комісією у складі головного інженера ТОВ «Управлінська компанія» Нова Якість» Дільниця, 39 Папуші К.П., майстра ОСОБА_9 , начальника дільниці ОСОБА_10 та в присутності власниці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 було складено акт про залиття квартири (а.с. 12, т.1).
Із його змісту вбачається, що залив квартири АДРЕСА_1 стався внаслідок того, що у кв. АДРЕСА_2 був зірваний корінний вентиль гарячого водопостачання. Заміну вентиля виконали мешканці самостійно. Аварійна служба відновила водопостачання.
В акті зафіксовані виявлені пошкодження шпалер, ламінату, мокрі сліди на стелі, пошкодження водою дверей, відсутність світла.
На переконання колегії суддів, акт від 25 травня 2021 року містить всі необхідні відомості, які вимагаються Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, зокрема, вказано дату складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири; характер залиття та його причини; перелік пошкоджень внаслідок залиття); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Аргументи скаржника щодо відсутності в акті висновку комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, спростовуються змістом висновку, де вказано, що залиття квартири спричинено зірванням корінного вентиля гарячого водопостачання у кв. АДРЕСА_2 . В указаному акті не зафіксовано відомості щодо винної особи, однак відсутність такої інформації не спростовує інші зазначені у ньому відомості про залиття.
Саме споживач несе відповідальність за забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання, централізованого водопостачання та з постачання гарячої води, в тому числі за справність запірної арматури (корінних кранів) у квартирі, тому відсутність у акті залиття від 25 травня 20221 року вказівки комісії саме про вину власників кв. АДРЕСА_2 із зазначенням причини затоплення – зірвання корінного вентиля гарячого водопостачання у кв. АДРЕСА_2 не спростовує винуватості відповідача (бездіяльності) щодо належного утримання та справності корінного вентиля системи гарячого водопостачання у квартирі, де вчинено залиття.
Твердження скаржника, що вказаний акт складено за її відсутності та нею не підписано, за відсутності інших законних власників цієї квартири, а також інших співвласників спільної з позивачем квартири АДРЕСА_4 колегія суддів оцінює критично, оскільки дана обставина не спростовує всіх відомостей про залиття квартири позивача, які зазначені в акті та підтверджують факт залиття квартири позивача, причину залиття – зірвання корінного вентиля гарячого водопостачання, наслідки, які спричинило залиття, роботи, як необхідно виконати в зв`язку із залиттям, та винних осіб – співвласників квартири АДРЕСА_2 , які завдали шкоди позивачу своїми протиправними діями.
Натомість, відсутність відповідача при складанні акту не є автоматично підставою для визнання їх змісту недостовірним.
Заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності винних дій співвласників у допущенні зірвання корінного вентиля гарячого водопостачання у належній їй на праві часткової власності квартирі не спростовують презумцію винних дій заподіювача шкоди, оскільки вина заподіювача шкоди, відповідно до положення ст. 1166 ЦК України презюмується, а відповідач не довела свою невинуватість.
Скаржником жодних доказів на противагу висновкам суду першої інстанції про заподіяння шкоди, внаслідок залиття квартири позивача з вини відповідача, як до суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано. 
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 жовтня 2023 року у справі № 201/3326/19 цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
Безпідставними є зауваження скаржника про не зазначення в акті обсягу необхідного ремонту приміщення квартири, оскільки вказані обставини за умови фіксування пошкоджень можуть бути встановлення на підставі інших доказів, в тому числі висновків спеціалістів та експертів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що зазначений акт про залиття є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позов.
Відповідно до висновку експерта №3012/24 від 30 грудня 2024 року будівельно-технічної експертизи по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням квартири внаслідок залиття, та вартості ремонтно-будівельних робіт, вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів квартири АДРЕСА_1 на момент проведення дослідження складає 52 865, 25 грн. Вартість ремонтно-будівельних робіт, будівельних матеріалів, машин та механізмів, необхідних для відновлення конструктивних елементів у вказаній квартирі, розрахованих на підставі Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 15 червня 2021 року №156 «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві», становить 59 666,00 грн. (а.с. 147-163, т.1).
Зазначений висновок було підготовлено експертом за ухвалою суду. Експерт про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків за ст. 384 та 385 КК України попереджена, про що свідчить підпис експерта у висновку.
Інших доказів, які б спростовували вказаний розмір майнової шкоди, скаржник не надав.
Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, до якого пред`явлений позов у частці, що відповідає частці у її праві власності (75%).
Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідної судової експертизи, додаткової чи повторної експертизи або ж надання висновку експерта у порядку ст. 106 ЦПК України на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди.
Таким чином, вказаний висновок відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України і є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру завданої шкоди, яка доведена позивачем належними доказами та не спростована відповідачем.
Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на судову практику Верховного Суду щодо неналежності такого доказу, як акт про залиття, у випадку його невідповідності вимогам, передбаченим Правилами, зокрема, на постанову від 21 лютого 2018 року, оскільки обставини вказаних справ не є подібними до обставин даної справи, та висновки у переглянутій Верховним Судом справі стосуються не зазначення у акті характеру залиття квартири та його причин, не зафіксування в акті відомостей щодо потерпілої та винної сторони та даних про осіб, присутніх при складанні акта. Натомість за обставинами справи, яка розглядається апеляційним судом, в акті від 25 травня 2021 року зазначені вказані обов`язкові складові, передбачені Правилами.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про безпідставність рішення суду щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 4 000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, ч.1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів приходить до переконання, що суд частково задовольнив суму моральної шкоди, в розмірі 4 000,00 грн, з урахуванням характеру та ступеня спричинених моральних страждань позивача через залиття квартири та пошкодження внаслідок цього її майна, не відшкодування збитків позивача відповідачем у добровільному порядку, з додержанням вимог розумності та справедливості, і цей розмір відповідачем не спростований.
Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є не єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , а тому вона не має права на відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, є неспроможними, оскільки інші співвласники квартири станом на час затоплення квартири ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) брали участь в цій справі як треті особи і не заявляли під час її розгляду самостійних вимог щодо предмета спору, тобто фактично дали свою згоду на відшкодування шкоди, заподіяної їх спільному майну, на користь одного із співвласників, що узгоджується з положеннями статті 358 ЦК України про здійснення права спільної часткової власності.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, у розмірі 8 000,00 грн.
За матеріалами справи встановлено, що між адвокатом Пятіним Є.В. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 01 травня 2023 року, предметом даного договору є послуги з питань надання професійної правничої допомоги, з метою виконання якого клієнт (позивач у справі) надає адвокатові всі без виключення повноваження, передбачені в тому числі статтями 43,49,52,53,57 ЦПК України (в порядку ч. 1 ст. 64 ЦПК України), а також право подавати та підписувати від імені клієнта заяви, клопотання, документи, доказ, скарги, відводи, пояснення, заперечення, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення на відповіді на відзиви, запити, висловлювати (викладати письмово) від імені клієнта позиції з тих чи інших питань (а.с. 58, т.2).
Згідно з ордером про надання правничої допомоги №1053380 від 15.05.2023 ОСОБА_2 доручила адвокату Пятіну Є.В. представляти свої інтереси у Соснівському районному суді м. Черкаси (а.с. 19, т.1).
Стороною позивача до суду першої інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення було надано опис наданих послуг за вищезазначеним договором, зокрема правовий аналіз спірних правовідносин (2 години); аналіз нормативної бази та судової практики за спірними правовідносинами (5 годи); збір доказової бази правової позиції клієнта (2 години); підготування позовної заяви (4 години); підготування додатків до позовної заяви (2 години); подання позовної заяви до суду (1 година); аналіз відзиву на позовну заяву (2 години); підготування відповіді на відзив (2 години); подання відповіді на відзив (1 година); участь у судових засіданнях (9 годин) (а.с. 60, 61, т.2).
У акті виконаних робіт від 24 жовтня 2025 року сторонами зазначено, що, при укладенні договору, ними погоджено оплату послуг адвоката в розмірі 25 000,00 грн. Претензій сторони один до одного не мають (а.с. 61, т.2).
З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача подавалась заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с. 75-79, т.2.).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Загальне правило розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначене в частині другій статті 141 ЦПК, за змістом якої у разі відмови в позові такі витрати покладаються на позивача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта, п`ята статті 137 ЦПК).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (абзац перший частини восьмої статті 141 ЦПК).
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI) визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК.
Разом з тим, у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Апеляційний суд враховує, що вартість правничої допомоги за домовленістю сторін була встановлена у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань.
В такому випадку конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договору про надання правничої допомоги, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару, тому суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру такого гонорару, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
З огляду на наявність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що заявлений до стягнення розмір судових витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про зменшення його до 8 000,00 грн.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Пятіним Є.В. послуг, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу позивача у суді першої інстанції у розмірі 8 000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві стороною позивача було заявлено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, що є цілком правомірним із врахуванням того, що розгляд справи не завершено і спрогнозувати усі витрати на стадії звернення до суду із позовною заявою не можливо.
Апеляційний суд ураховує, що адвокат Пятін Є.В. надавав ОСОБА_2 правничу допомогу при розгляді даної справи у суді першої інстанції, що підтверджено належними та допустимими доказами. ОСОБА_2 фактично виграла справу. Розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції склав 25 000,00 грн, що погоджено сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг від 24 жовтня 2025 року. У вказаному акті сторони підтвердили факт надання правничої допомоги та зазначили, що вони не мають претензій одна до одної стосовно надання відповідних послуг.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Можливість узгодження питання гонорару та рахунків у додаткових угодах до договору та акті виконаних робіт підтверджена у додатковій постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі 159/4766/21, тому доводи скарги щодо відсутності узгодження між сторонами розміру оплати послуг із надання правничої допомоги є безпідставними. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Тому заперечення відповідача щодо вчинення представником позивача такої дії як аналіз судової практики та збору доказової бази правової позиції клієнта та необхідності надання позивачем доказів на підтвердження проведення такої роботи є безпідставними, оскільки саме такі дії адвоката входять до комплексу юридичних дій в ході підготовки до подання позовної заяви для реалізацію захисту порушених прав клієнта.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи підтверджень оплати за надання послуг адвоката колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судового збору не проводиться.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді