Справа № 519/2151/25 
1-кп/519/42/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026          м. Південне

Південний міський суд Одеської області у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , на стадії судового розгляду кримінального провадження розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадженні №12025161200000509 від 24.09.2025 
відносно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-04.08.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345 КК України,
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового розгляду кримінального провадження, -
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник – ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.Так, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
2.На підставі Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 14.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № №271/2024, від 23.07.2024 № №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, від 14.01.2025 №26/2025, від 15.04.2025 №235/2025, від 14.07.2025 №468/2025, які затверджені Законами України, що набрали чинності, строк дії воєнного стану в Україні безперервно продовжувався і продовжував діяти станом на 24.09.2025.
3. ОСОБА_3 постійно мешкав в Україні та достовірно знав про дію в Україні воєнного стану.
4.Під час дії воєнного стану, 24.09.2025 року приблизно о 19 год. 34 хв. ОСОБА_3 , знаходячись у магазині «Кошик» розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, вул. Хіміків 23, керуючись раптово виниклим прямим умислом та корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, діючи повторно в умовах воєнного стану, відкрито, у присутності продавців магазину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вимагали припинити його протиправні дії, зайшов до торгівельної зали та відкрито з полиць викрав 5 пар чоловічих трусів «Боксерки» «UOMO вартістю 275 гривень, навушники бездротові марки «Original white A2» у кількості 1 од. вартістю 299 гривень, шкарпетки чоловічі темно-синього кольору у кількості 1 од. вартістю 40 гривень.
5.Далі, ОСОБА_3 , незважаючи на вимоги працівників магазину «Кошик» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 припинити протиправні дії, зупинитись та повернути вище вказане викрадене ним майно, всупереч волі останніх, зник з місця події разом з вказаним майном, чим спричинив магазину «КОШИК» майнову шкоду на суму 614 гривень. 
6.Таким чином, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за ст.185, ч.2, 185 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно в умовах воєнного стану.
7.Крім цього, приблизно о 19 год. 50 хв. 24.09.2025 року, ОСОБА_8 перебуваючи у форменому одязі із знаками розрізнення, знаходився на відкритій ділянці місцевості, розташованої поряд з магазином «Кошик» розташованого за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне вул. Хіміків 23, коли почув від продавців вище зазначеного магазину крики про допомогу, а саме «допоможіть, обікрали» та в цей час ОСОБА_3 вибіг з магазину тримаючи в лівій руці викрадене майно, яким відкрито заволодів у торгівельній залі.
8.Згідно посвідчення співробітника поліції ОДП №038898 від 27.08.2025 лейтенант поліції ОСОБА_8 (спеціальний жетон №0199949) призначений на посаду інспектора з дотримання прав людини ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.
9.Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи держаної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.
10.Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
11.Відповідно до ст. 12 Закону України «Про Національну поліцію», поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.
12.Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» - поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, в парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.
13.Так, з метою припинення правопорушення, ОСОБА_8 почав наздоганяти ОСОБА_3 , при цьому висунув вимогу припинити правопорушення та вигукнув «Стій поліція», в цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , який є співробітником правоохоронного органу.
14.З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень співробітнику правоохоронного органу, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 є працівником поліції, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , діючи умисно, тримаючи у правій руці газовий балончик сльозогінної та подразнюючої дії «Перець» розпилив його в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 .
15. Внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді білкові оболонки очей з розширеною гілкою кровоносних судин, слизова оболонка повік правого та лівого ока рожевого кольору, декілька набрякла, що за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень.
16.Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України за кваліфікуючою ознакою: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
17.В судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_3 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, а також підтвердив встановлені обставини справи.
18.Так, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що 24.09.2025 року приблизно о 19 год. 34 хв. року, він, знаходячись у магазині «Кошик» розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, вул. Хіміків 23, відкрито, у присутності продавців магазину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зайшов до торгівельної зали та з полиць викрав 5 пар чоловічих трусів «Боксерки» «UOMO вартістю 275 гривень, навушники бездротові марки «Original white A2» у кількості 1 од. вартістю 299 гривень, шкарпетки чоловічі темно-синього кольору у кількості 1 од. вартістю 40 гривень. Далі, ОСОБА_3 незважаючи на вимоги працівників магазину «Кошик» повернути вище вказане викрадене ним майно, залишив приміщення магазину. Після чого він почув крик «Стій поліція» від поліцейського ОСОБА_8 , який був у форменому одязі, однак ОСОБА_3 тримаючи у правій руці газовий балончик сльозогінної та подразнюючої дії «Перець» розпилив його в область обличчя ОСОБА_8 . Шкодує, що так сталося. 
19.Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
20.Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
21.Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.
22.Таким чином, суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, а вину ОСОБА_3 доведеною у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст.186 КК України, та в умисному заподіянню працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.345 КК України.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
23.Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого – щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззаперечне визнання вини, відсутність завданої шкоди. 
24.Згідно Постанови Пленум Верховного Суду України 04.06.2010 N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо має місце сукупність злочинів, для одного з яких рецидив утворює повторність, що передбачена як ознака цього злочину, яка впливає на його кваліфікацію, а для іншого рецидив злочинів такої ознаки не утворює, то при призначенні покарання за інший злочин суд може врахувати рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання. При цьому в мотивувальній частині вироку суд повинен зазначити, за який конкретно злочин призначається покарання з урахуванням цієї обставини. 
25.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого – рецидив злочинів щодо ч. 2 ст.345 КК України.
Мотиви призначення покарання.
26.Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
27.У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.
28.На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.
29.Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
30.Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
31.Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
32.Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
33.Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.
34.Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.
35.Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст. 12 КК України за ч.4 ст.186 є тяжким злочином, за ч.2 ст.345 є нетяжким злочином характер діяння, обстановку, спосіб, місце і час вчинення кримінального правопорушення, форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_3 25 років, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи. Мати обвинуваченого ОСОБА_9 також є особою з інвалідністю довічно через перенесене онкологічне захворювання. ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою з с. Посад – Покровське Херсонської області. Перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F 70.1, у лікаря нарколога не перебуває, має середню освіту, раніше судимий, дільничним інспектором ОСОБА_10 характеризується посередньо. 
36.Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
37.Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.
38.Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.
39.В суді обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому. Згідно листа Начальника ДУ «одеський слідчий ізолятор» №5/5-727 від 14.01.2026 ОСОБА_3 звернувся до адміністрації про залучення його до робіт пов`язаних з благоустроїм установи. 
40.Суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, на переконання суду, факт щирого каяття ОСОБА_3 у вчиненні злочину знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
41.Враховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік та стан здоров`я його та його матері, відсутність матеріальних вимог потерпілих, щите каяття обвинуваченого, активні дії щодо виправлення, надання правдивих свідчень в суді, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 вимог ст. 69 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
42.Таким чином, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у даному кримінальному провадженні у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, не становитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року).
43.Щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суд ураховує, що ОСОБА_3 , раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, в формі умисних злочинів проти власності, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив. 
44.На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, тому не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
45.Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
46.Також, з метою належної процесуальної поведінки та запобіганню ризикам переховування обвинуваченого від суду у зв`язку із призначенням суворого виду покарання у виді позбавлення волі, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 необхідно продовжити до набрання вироком законної сили. З урахуванням вимог п.2 ч. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 534 КПК України запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію у випадку набрання вироком суду законної сили.
47.Жодних цивільно-правових вимог у вказаному кримінальному провадженні не заявлено.
48.Процесуальні витрати по справі відсутні.
49.На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
50.Визнати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України:
-за ч. 4 ст.186 КК України у позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
-за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
51.На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
52.Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити до набрання цим вироком законної сили в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
53.Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання 24.09.2025 року.
54.На підставі ст.72 КК України зарахувати до строку призначеного судом покарання термін перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою з 24.09.2025 року до дня набрання вироком законної сили, із співвідношення одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.
55.Речові докази: навушники бездротові марки «Original white A2» у кількості 1 шт. (штрих-код 200998956721) одна одиниця, чоловічі труси «Боксерки», «UOMO» (штрих-код 200998943486) в кількості 5 одиниць, шкарпетки чоловічі темно-синього кольору, у кількості 1 шт. (штрих-код 2000998942694), - повернути власнику.
56.Речовий доказ: перцовий балончик назвою «Перець-4», що поміщено до сейф-пакету PSP2107592 – знищити.
57.Речовий доказ компакт – диск ДВД Media диск 4,7 гб, 16-х, 120 мін, залишити у матеріалах кримінального провадження.
58.Ухвалу слідчого судді Південного міського суду про арешт майна від 25.09.2025 у справі 519/2038/25 – скасувати.
59.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
60.Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
61.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Південного міського суду
Одеської області ОСОБА_1