ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13265/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Назарук Юлія Володимирівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-2) в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №907630117021 від 27.08.2025 щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; 
зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по втраті годувальника (як інваліду з дитинства) відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.08.2025 (дати звернення).
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.08.2025 позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про переведенням на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Проте 27.08.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення №907630117021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що у позивача відсутня довідка МСЕК про визнання інвалідом дитинства до 18 років.
Позивач не погоджується з даним рішення відповіда-2.
Вказує, що відповідно до довідки МСЕК №134640 від 26.01.1994 він є інвалідом третьої (III) групи з дитинства, а тому відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право на отримання пенсії по втраті годувальника.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області позовних вимог ОСОБА_1 не визнала та у їх задоволенні просила відмовити повністю. Вказує, що згідно наданої до заяви про призначення пенсії виписки з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності №134640 інвалідність позивачу встановлена 26.01.1994, тобто у віці 29 років. 
Відтак, оскільки інвалідність позивача настала після 18 років, він не є непрацездатним членом сім`ї в розумінні ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який перебував на утриманні померлої матері.
Також звертає увагу суду, що ні при зверненні до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, ні при подані адміністративного позову до суду позивачем не надано висновку про час настання інвалідності.
Відповідач-1 (ГУ ПФУ у Волинській області) також заперечив проти задоволення позову. У поданому до суду відзиві представник даного відповідача зазначила, що наслідком скасування рішення, прийнятого ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за результатами розгляду позовної заяви має бути виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити (перерахувати) пенсію. 
Оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, на переконання відповідача-1, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 26.01.1994 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами спору та підтверджується довідкою про доходи №9243292065680238 (а.с.15).
Відповідно до довідки МСЕК від 26.01.1994 позивачу встановлено третю групу інвалідності. Як причину інвалідності зазначено «з дитинства». Інвалідність встановлено безстроково (а.с.11).
Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 1944 року народження (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.11.2021 (а.с.10).
18.08.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок/перехід з пенсії по інвалідності (третя група, інвалід дитинства) на пенсію у разі втрати годувальника.
За принципом екстериторіальності вказану заяву позивача було розглянуто ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого за №907630117021 від 27.08.2025 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії. Вказане рішення мотивоване відсутністю довідки МСЕК про визнання ОСОБА_1 інвалідом з дитинства до 18 років (а.с.8).
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 26.01.1994 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. 
18.08.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності (третя група, інвалід дитинства) на пенсію у разі втрати годувальника.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначено у статті 36 Закону №1058-IV. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років (частина 2 статті 36 Закону №1058-IV).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі по тексту – Порядок №22-1).
Згідно із пунктом 2.3 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а саме:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія
3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності);
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) документи про місце проживання (реєстрації);
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Відповідно до пункту 2.18 Порядку №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
Згідно з довідкою МСЕК від 26.01.1994 ОСОБА_1 після проходження первинного огляду (вперше) встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - з дитинства, інвалідність встановлено безстроково (а.с.11).
Таким чином інвалідність позивачу встановлено після досягнення ним вісімнадцятирічного віку.
З огляду на наведене та положення пункту 2.18 Порядку №22-1 ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника повинен був надати органу Пенсійного фонду висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. 
Суд зазначає, що для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника дітям померлого годувальника, які старші 18 років віку, але стали особою з інвалідністю до досягнення 18 років, має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності
З огляду на вказане, згадуваний вище висновок МСЕК дає можливість підтвердити факт настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. 
Позивач не надав суду доказів, що він зверталася до відповідного закладу охорони здоров`я для отримання висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. 
Такий висновок МСЕК не був поданий позивачем і до органу Пенсійного фонду.
Таким чином, суд приходить висновку, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області під час прийняття рішення №907630117021 від 27.08.2025, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії. 
Як наслідок, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснило належний розгляд поданої позивачем заяви і документів та прийняло обґрунтоване рішення.
Отже, рішення даного відповідача №907630117021 від 27.08.2025 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, а отже, позовні вимоги позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, підстави для задоволення похідної вимоги про зобов`язання призначити і виплачувати пенсію відсутні.
Разом з тим суд зазначає, що ухвалене судом рішення не позбавляє позивача права повторно звернутись до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії надавши, при цьому, відповідний висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. 
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення підписано судом 12 січня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826).
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, 15; код ЄДРПОУ 20551088).

Суддя Н. В. Стецик