Справа № 308/9319/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

26.12.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2025 року громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить – 8500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).
Стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) 60коп.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №004194Е від 18.06.2025 та постанови суду від 02.07.2025 слідує, що 17.06.2025 року о 22 год. 20 хв. на напрямку 358 прикордонного знаку на відстані 25 метрів від державного кордону України (Чопська територіальна громада) в межах прикордонної смуги начальником відділення моніторингу обстановки був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Угорщину, поза пунктом пропуску в складі групи осіб в пішому порядку. Своїми діями порушив вимоги cт.ст. 9 та 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, оскаржувану постанову незаконною, такою, що не ґрунтується на доказах та постановлена з істотним порушенням вимог КУпАП, з неповнотою дослідження доказів. Зазначає, що 09.06.2025 по 20.06.2025 прибув разом з іншими працівниками ВСП «Самбірська дистанція електропостачання» до міста Чоп у відрядження на дільницю «Чоп-Ужгород» для виконання робіт на об`єкті «Нове будівництво». Стверджує, що проживали на час відрядження в м. Чоп в готелі «Ізумруд», а до місця роботи на об`єкт добирались пішки. Зауважує, що 17.06.2025 року у вільний від роботи час він з колегами прогулювались містом неподалік від готелю, йшли невідомими вуличками, між будинками та вийшли до дамби, де їх затримали прикордонники за порушення прикордонного режиму. Звертає увагу, що жодних попереджувальних знаків, які б вказували по наближення до лінії державного кордону не було, наміру перетинати кордон він не мав. Крім того, зазначає, що він має відстрочку від мобілізації до січня 2026 року у зв`язку з бронюванням, тому у нього був відсутній мотив для перетину державного кордону, як уникнення від мобілізації. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо факту спроби перетинання ним державного кордону.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що у судовому засіданні присутнім не був, оскільки про дату судового засідання був повідомлений тільки 01.07.2025 року смс – повідомленням, а розгляд справи відбувся 02.07.2025. Зазначає, що в межах строку на подання апеляційної скарги, тобто до 12.07.2025 про наявність оскаржуваної постанови не знав. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.
Апеляційний суд звертає увагу, що особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №004194Е від 18.06.2025; копією протоколу про адміністративне затримання та протоколу особистого огляду, огляду речей і документів від 17.06.2025 року, рапортами Державної прикордонної служби, схемою місця затримання.
Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, помилковим, оскільки вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №355279 від 06.07.2025, - 17.06.2025 року о 22 год. 20 хв. на напрямку 358 прикордонного знаку на відстані 25 метрів від державного кордону України (Чопська територіальна громада) в межах прикордонної смуги начальником відділення моніторингу обстановки був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Угорщину, поза пунктом пропуску в складі групи осіб в пішому порядку. Своїми діями порушив вимоги cт.ст. 9 та 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину кордону на напрямку 358 прикордонного знаку (Чопська територіальна громада), на відстані 25 метрів від державного кордону України.
Виходячи із положень ст. 204-1 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає саме перетинання або спроба перетинання державного корону будь-яким способом поза пунктами пропуску.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону, та відсутні відомості, що місце, де було його затримано не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону.
Наявні в матеріалах адміністративної справи документи не спростовують і не підтверджують того, що у протоколі про адміністративне правопорушення і постанові суду з`ясовано об`єктивну та суб`єктивну сторони цього правопорушення.
Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Крім того, до апеляційної скарги долучено копії документів, які підтверджують перебування ОСОБА_1 з іншими працівниками ВСП «Самбірська дистанція електропостачання» у місті Чоп, оскільки були відряджені на дільницю «Чоп-Ужгород» для виконання робіт на об`єкті «Нове будівництво»; проживання на час відрядження в м. Чоп в готелі «Ізумруд», а також те, що він має відстрочку від мобілізації до 27 січня 2026 року у зв`язку з бронюванням, що свідчить про відсутність наміру перетину ОСОБА_1 державного кордону.
Крім того, при затриманні ОСОБА_1 , у нього не виявлено предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, грошові кошти в іноземній валюті, спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), від працівників Державної прикордонної служби не втікав, надав пояснення 17.06.2025 в яких не стверджував, що мав намір перетинати кордон, а саме по собі перебування особи у межах контрольованого прикордонного району не свідчить про наявність даного правопорушення.
З огляду на оцінку наведених вище обставин, не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 і написана ним 17.06.2025 року заява про розгляд справи без його участі та визнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки така зароблена за відсутності захисника та адресована наперед суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, який склав протокол щодо ОСОБА_1 , не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі.
Таким чином, зазначені в оскаржуваній постанові висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не відповідають дійсним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.
Жоден із перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, наявності у нього умислу на незаконне перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

ПостановуУжгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага